 Benvingudes a la taula Rodona, que realitzem avui, és en el marc de la setmana del 8 de març i, com sabeu, avui parlarem de memòries feministes, de rap i d'educació. Tot aquest projecte surgeix d'un projecte nominat rap per la memòria que es va desenvolupar entre els mesos de novembre i desembre del 2020 amb un alumnat de segon de batxillerat de l'escola d'art, l'Industrial. Aquest projecte s'ha realitzat amb l'escola popular de rap Barcelona i amb l'observatori europeu de memòries amb el suport de la regidòria de memòria democràtica de l'Ajuntament de Barcelona i el projecte Europe for Citizens. Aquest projecte ha versat sobre memòria, art i educació com una forma d'ensetar iniciatives de treballar amb la memòria històrica des del rap i des de l'art per buscar noves formes de vincular amb l'alumnat a aquestes temàtiques que les atravesen i ha estat un projecte que, en aquesta vegada, s'ha vinculat també a les memòries feministes i avui parlarem amb la Cayetana Gomis i amb l'Alba Martínez Vita de Barcelona sobre les seves experiències en aquest projecte, de quina manera ha integrat les estudiants, quines són les experiències que s'han pogut abordar des d'aquí i després obrirem a torna preguntes. Ara donarem pas el vídeo presentació del projecte i posteriorment parlarem. Gràcies a tenir aquest espai, han surgit inquietuds i algunes molt personals. Hi ha hagut moments en què hi ha hagut catàpies emocionals i això és algo molt positiu. Jo crec que aquest tipus de talleu, aquest tipus de propostes del que fan és donar per partuda o donar aquests espais on, si no, no es treballen. A aquest concepte es treballen des d'una altra banda, però quan treballem des d'una por de vivencial, des del rescat a la pròpia història, a les arrels, per exemple, era una de les propostes de treball que tenien dels grups. Quan treballes d'una manera vivencial, l'aprenentatge és d'una altra manera, totalment. Mujeres destinades a recordar la història olvidada. Explica-la, par. No diré de la història. Para no estar condamnada a arrepatir-las. Som-nos les mujeres destinades a recordar la història olvidada. Des de l'observatiu de fer de memòries, sempre hem tingut molt clar que treballant l'àmbit de la transmissió memorial no passa només per l'àmbit acadèmic, sinó que podem aprofitar tots els elements que ens ofereix l'art. I en aquest cas, la música, com no pot ser d'una altra manera, la música rap, més a més, ofereix tot un pantall de possibilitats espectaculars per tal de transmetre aquests valors associats a la memòria històrica. Parlem de convivència, de tolerància, de drets humans, de justícia social. I en aquest cas, en concret, parlem de la costa feminista, que evidentment pot aprendre-les a les aunes, pot aprendre-les a una classe, que ens posem molt a través de l'art, aporta un plus i això és el que estem trobant en aquest projecte. És una manera superdinàmica, la veritat, per... Està bé, sí, és divertit. Et donen més dones que estar en una classe escoltant el temari que, al final, és... A mi m'ha sorprès els meus versos del bé que m'han quedat, la veritat, perquè no m'esperava que em quedessin així. A vegades, siento que nadàs com abans, me callo, me miento, busco... A la part que m'agrada tan senzillada, ha sigut que a l'hora de gravar, i a l'hora que tindrà uns tutors, que te siguin apujant sempre, i encara que tu no sàpigues repajar, t'anim i ja et diguin, agafa així la base o no entris al club, sinó entra al boom, i faig aquests aquests que t'assiguin, i m'han constatament perquè tu sàpigues per anar a far-ho i que al final que dius... En principi, és molt normal que agafin aquests nervis de que ho estareu fent malament o no, i és que és això del que he dit al club. Dona igual que no sàpigues cap a ja, tot el que vulguis, els futbolers estan ajudant moltíssim, i no es nota, quasi, i m'ha agradat molt el resultat. Prepar he pogut fer debats en relació al feminisme, hem pogut fer debats a la visió, de la memòria històrica de les dades de les dones, hem pogut veure diferents visions que tenen les diferents alumnes i alumnes de la nostra escola, de segon debat xilerat en relació a aquests temes, i hem pogut treure moltes coses que potser portaven a dir, i no s'atrevien a treure, com una mina de teràbia musical. Doncs això ha estat la presentació del projecte, el videopresentació. Ara continuació parlarem amb les ponents. Primer lloc tenim la Cayetana Gomis, que és la professora d'història d'aquest alumnat, professora de l'escola d'art i d'art industrial, i que ha promogut aquest projecte per part de l'escola. I per altra banda tenim Alba Martínez, que parlarà després, la Vita, que és MC i tallarista de Barça Cumbral. Així, Cayetana, si vols començar, explica la teva xoarència. Molt bé, moltes gràcies. Primer de tot, moltíssimes gràcies per donar-nos aquesta possibilitat de fer aquesta taula rodona en aquests dies. Dona les gràcies a tota la gent que està implicada a totes les institucions, a les entitats que estan implicades en aquest projecte, a l'Observatori Europeu, a la memòria, a la Lai, a la Fernanda, al David, que ens ha donat molt de suport, qui ens va contactar des de Bersembrant, per suposat, a l'Alba, al Pau, al Pachi, que ens van acompanyar molt superbé durant tot el projecte. Ens van ensenyar molt. Jo, personalment, he après molt també tema de rap que no coneixia, el tema dels bums i els bits, i tot això m'ha agradat moltíssim. A les companyes i els companys de la propia escola, que ens han sedit una miqueta d'espai i de temps per poder portar el projecte, que s'agraeix moltíssim. I sobretot, sobretot agrair a totes les alumnes, a tot l'alumnat, de segon va de Batxillerat, que ha participat molt activament, i que en definitiva és el protagonisme d'aquest projecte, estar a les seves mans i a les seves veus. Això, com veia, personalment, ha après moltíssim, no sols a l'hora de treballar el tema del rap, a l'hora també de poder crear aquest projecte tan global, que parla d'història, però parla també de la creativitat de les pròpies alumnats. I també ha après molt de les alumnes, de les seves experiències que han compartit a través dels productes finals, que espero que els pugueu anar veient també que estan pensats en el YouTube. Clar, aquest projecte, crec que per a molts de nosaltres, i més a més amb aquestes circumstàncies que estem vivint, d'aquest tipus de classes que són una miqueta diferents a aquestes sessions on-line, que hem de fer en molts casos, s'ha suposat aquest projecte, aquest activitat, un soplo d'aigre fresco. S'ha donat una miqueta més d'empenta i de motivació per tirar endavant en aquests moments. I no hauria de quedar-se sols, jo crec que aquest projecte ha quedat el resultat final, sinó que s'hauria de poder veure com una oportunitat de realitzar altres projectes en educació que siguin semblants en aquests per poder encabir totes aquestes competències que l'alumnat ha de treure al llarg de la seva vida escolar. Volia també explicar una miqueta que tot i que són projectes molt motivadors, tenim alguns problemes, i això suposo que parlarem també a l'hora de fer el debat per poder implantar-los amb més facilitat. Problemes de temps, problemes de programacions, a vegades una miqueta estrictes, que ens fan, sobretot, a segon debat xierat, mirar en molts casos el que ja està definit, i que a vegades no ens deixen sortir i agafar uns altres camins que ens agradaria moltíssim amb molts docents, per poder motivar i fer un aprenentatge més vivencial. Pensar en un model educatiu, un nou format, una nova metodologia que pogués incloure aquest tipus de projectes seria l'ideal, i trobar temps, l'espai, tot això. I perquè realment aquests projectes i aquest aprenentatge siguin protagonitzats per els propis alumnes i les alumnes que puguin realment ser ells i elles, els generadors de continguts i els protagonistes d'aquest aprenentatge, d'aquesta forma segurament s'integraran moltíssim millor tots aquests aprenentats de coneixements. I, de fet, és això. L'alumnat està molt contenta i sempre demana projectes semblants, creatius, molts debats. Els agrada molt el tema també dels debats. I, de fet, quan vam fer els debats previs a la hora de fer després la composició dels versos i més endavant les gravacions, ha fet una sèrie de debats per parlar de la memòria històrica, per parlar de la història contemporània d'Espanya, com s'havia desenvolupat tot el tema del feminisme i el masclisme, també. Doncs es van implicar molt. Les alumnes van implicar-se molt, van participar molt, van treure moltíssimes emocions i moltíssimes reflexions que parlaven de les seves percepcions, de com veien que d'on venia, on estaven i cap on volien anar. En aquest sentit. Vam treballar, això em va ser moltíssimes fons històriques i a partir d'aquí va surgir moltíssim del debat molt interessant per atreure totes aquestes reflexions i aquestes percepcions. Moltes d'aquestes percepcions al final han sortit i aquestes reflexions han sortit també en el producte final, que són els propis raps, i molts dels versos s'han tret no sols la reflexió del passat, sinó la reflexió del que està passant ara, que pot ser la part més interessant perquè puguin donar veu realment les seves preocupacions i les seves esperances també per a una altra banda. D'algunes de les estrofes que volia destacar i que per això recomano la visió de les diferents raps que s'han fet volia destacar algunes d'aquestes estrofes com per exemple ser feminista que ha tornat un títol presumir davant dels altres presumir d'anar a vagues i fer selfies mira la meva samarreta nova defensa el feminisme també esticar la moda alguna reflexió d'alguna de les alumnes que parlava d'això, que el postureo a vegades sembla més important que no pas l'activisme aquesta crítica en alguns casos després en el tema somos las mujeres destinadas a recordar la historia olvidada perdonas, per pobres, fem victòria hem de mantenir viva la memoria d'altres estrofes també que donen veu a parlar d'això, que no hem de oblidar hem de recordar, hem de reflexionar i d'aquesta forma poder creixer cap al camí que nosaltres estem cercant d'altres estrofes com per exemple no t'has d'oblidar de cap germana com les trans, les negres i les musulmanes aquesta integració del moviment feminista per altra banda, que nos quitaron tanto que nos quitaron el miedo, també reflexionant en aquest sentit, en aquest esports que acostumen a veure-se entre les dones avui en dia al final s'està lluitant per treure tot això moltíssimes més aportacions, que no llegirem m'havia apuntat unes quantes, però no llegirem totes perquè recomano veure els vídeos per suposat i veiem en tots aquestes versos aquestes estrofes com han compartit moltíssim sentiments, moltíssimes reflexions les ràbies, experiències pròpies navegades, esperances, superacions de tot això, així com m'heu vist en l'entrevista de fa una estoneta ja deia que això aquest projecte ha sigut una miqueta com deia també la vida, una catarsis una teràpia musical que no sols ens ha fet reflexionar del passat sinó de les seves pròpies vivències, ja han pogut treure tot això una coseta abans d'acabar la meva intervenció és que volia llegir algunes paraules d'una de les alumnes que quan vaig explicar què faríem aquesta taula rodona va fer arribar un email amb les seves reflexions i m'agradaria treure una miqueta de les seves paraules perquè donar-li els veus també, que seria interessant és en castellà que el ser feminista o alià passa per fases, parlant amb amics o coneixents i després d'escoltar les seves opinions, hi ha vegades que sento que hi havia un temps en què jo opinava com ells i que seguia aprenent-ho fins a arribar el pensament que tinc avui dia. Per altra part, admiro a les dones i a les dones amb una opinió a la qual un dia m'agradaria arribar. Per això intento no jutgar la posició que toman les persones dins del moviment perquè sé que tothom toma un temps de seguir aprenent-ho. És una diserció molt més extensa però volia destacar aquesta part última de seguir aprenent-ho. Crec que és superimportant, que és veritat que totes tenim unes opinions, una forma de pensar, una forma d'actuar actualment i possiblement anirem creixent i anirem millorant, o això s'espera, si no oblidem, si recordem, si reflexionem, si intentem sumar, sempre anirem cap al creixement. Seria una miqueta, això, coneixer i reconeixer es fa creixer, finalment. Moltes gràcies. Moltes gràcies, Cayetana, per la teva explicació del projecte, des de, recordeu-la, basant en com a professora d'aquests alumnes de segona xillagat. Doncs ara de no pas a la Vita, que és la tallerista de Barcelona, que ha estat treballant amb aquests grups i amb molts altres projectes. Bé, doncs, en primer lloc, agrair aquesta invitació per aquesta jornada amb la confiança que vau depositar en Barcelona i com d'estar sedint o donant un espai al rap, entenent-lo i confiant en ell com una eina pedagògica molt potent, que sense dubte pensem que ho és. I també donar les gràcies a la Cayetana i a tot el teu alumnat, que ho van fer tot superfàcil i ho van posar... que fos una experiència superguapa, però des de Barcelona ja sabíem quan ja veiem el calendari que tenim projecte de rap i memòria històrica, ja que ens barallàvem per fer aquests tallers, perquè sabíem que estarien molt xulos. I bé, bueno, a mi m'agradaria com començar... començar dient una mica la sensació... la sensació que acabo com tenint després d'un taller com aquest que vam fer. Jo crec que a vegades pensem que la memòria històrica és menys present del que realment no és l'imaginari col·lectiu de la gent jove. Jo crec que sempre hi ha més feina a fer, sempre s'han de fer mil projectes més i mil propostes més perquè mai és suficient, però en realitat crec que moltes de les reflexions en el que estem, o sobretot i més en concret, en qüestions de feminisme, la justificació que es dona al fet que hem de ser feministes és perquè hi ha una memòria històrica com a dones que ens ha sigut negada, des que la història ha sigut escrita pels homes o des que l'art té una visió objectiva i si vol dir objectiva, vol dir masculina, fins a tota la invisibilització o tota la injustícia que han patit les dones. Llavors, aquesta manera de concebre la història com una cosa que justifica la lluita en el present, jo crec que entre la gent adolescent és molt més present del que creiem en realitat i em sembla una cosa molt potent com a cosa de la qual tirar aquest fill i prendre consciència sobre qui va haver-hi abans de nosaltres i qui ens ho ha fet més fàcil per poder ser-hi. A mi aquest tallo personalment era un taller que em feia molta il·lusió fer perquè m'imaginava a mi de jove, jo quan tenia 14 anys me'n recordo a l'ESO, vaig escriure una cançó que heu estat pel YouTube però no li farem a la publica perquè és molt verguinosa que parlava sobre la memòria històrica, parlava de les milicianes, parlava de la passionària, com en l'època esta fric i aquest pilla i la política a tope i pensava que era molt maco poder vincular aquests dos mons d'una cosa que en realitat estàs fent a l'escola en un espai formal com és a classe de batxillerat, a més que no estem a l'ESO sinó que estem a classe de batxillerat i una cosa com és el rap, que és una música tan quotidiana tant del carrer i de la gent jove o altres estils com el trap, etc. Aleshores jo crec que en aquest sentit és molt important vincular, com en realitat ha dit la Cayetana, vincular o que la relació sigui bidireccional entre el passat i el present o el futur amb el tema d'entendre la memòria històrica. Sobretot com podem lligar coses que potser a la gent jove li sonen com molt antigues o allunyades de la seva realitat, com les podem relacionar amb... Això passava abans però avui en dia igual no passa això exactament, però ens continua passant d'alguna altra manera. Això és el que en els tallers de rap sempre intentem com vincular-ho, sobretot com posem en context l'essència una mica del hip-hop o del que és la cultura hip-hop, d'aquesta cosa per la comunitat, d'aquesta lluita per la no discriminació, del barri, etc. Quan parlem o llancem la pregunta moltes vegades en els tallers, llancem la pregunta com t'imagines el barri del Bronx el 70, que és el context cultural de la cultura hip-hop. Ja et diuen moltes coses, però segur que hi havia molt de racisme. I això ho saben perquè fa uns mesos va haver-hi tot el cas de George Floyd, per exemple. Llavors, aquesta cosa, aquest lligament entre la cultura o els fets històrics més antics i els actuals, és molt important per introduir conceptes o per introduir aprenentatges d'una altra manera. A mi em va agradar molt, em va agradar molt com d'aquest taller, que hi ha una estrofa, justament, que parla del tema de les bruixes, de la Casa de Bruixes. I això em sembla que és una necessitat històrica de recuperació, que ho he de dir, perquè si no, no me quedo a gust, però a Europa hi ha un genocídic cap a les dones amb el tema de la Casa de Bruixes, que moltes autores l'han estudiat, en altres termes d'acumulació del capital i sobretot la ciutadania de Federici i així. Però és un tema que les noies, sobretot, tenien bastant present. I és una tasca molt important, perquè en realitat un dels grans lemes que encara avui fa dos dies al dia i uns es cantava, és el de... i tot això comenta el que la memòria històrica és present del que creiem entre la gent jove. I una altra de les coses que m'agradaria com explicar, també és cert que en l'escola d'Arla Industrial jugava amb l'avantatge d'anar a tenir un vetxerat artístic. Els vetxerats artístics, normalment per norma general, van molt guai, no? I crec que estan acostumades a treballar més des del que comentava en el vídeo aquell, no des de l'Ovivencial. Jo durant molt de temps intentava com posar paraules que és allò que passa quan tu escrius una estrofa, i és una estrofa que reflexiona sobre alguna cosa o és una estrofa que surt de dins, que et brota, que l'escup és d'alguna manera, que és una de les màgies de l'art, escopir-lo, que és el que passa, quan l'estàs repajant, perquè estàs flotant sobre la teva pròpia veu. I en realitat això no és altra cosa que el posar al cos. I quan aquestes reflexions, aquestes experiències, les passem a través del cos, i és a través de la veu, i és a través de com ho expressem i de com ens posicionem davant del món, és quan realment aquests aprenentats es queden. I bé, això, encara una miqueta com aquest bloc, sobre el tema de l'aprenentatge i tot això. Sí que és cert que a vegades, a nivell pedagògic, potser estan una mica limitats les propostes educatives que oferim pel tema del vincle, perquè costumen ser sessions més puntuals, i a vegades ja en tallen els que t'agradaria, doncs poder vincular-te a llarg termini amb l'alumnat i veure com quina evolució pot haver-hi i així. Sí que és cert que crec que en el cas d'aquest tall en concret, la consciència ja estava una mica, ens vam trobar en varios grups molt conscienciats, sobretot unes visions al voltant del feminisme, superinclusives amb els debats que hi ha actualment, els tenien supermés o menys formats, o més o menys amb posicions clares o doctores, però amb ganes de debatre, llavors com va ser molt fàcil en aquest sentit. I també com a la línia d'això una mica, el tema, una de les màgies que passen en els tallers de rap, i que jo crec que van passar en aquest tall en concret, i que això va ser una mica gràcies a la Cayetana, que em molaré destacar-ho, és que sempre ja acostumen a passar canvis de rons. És a dir, aquell alumne que potser no és tan brillant en termes pròpiament acadèmics, no estrictament, agafa i es fa una estrofa, que és la hòstia. I també si els docents estan disposats a agafar i col·locar-se en un rol de alumne també i de jo aquí no sé nada, estic en la mateixa situació i és una relació totalment horizontal i s'animen, i es fan una estrofa i se la repegen. Això és, a nivell pedagògic, té un potencial brutal. I la Cayetana, ja l'heu vist, que sortia de repegençar una estrofa superràpida, i a més, molt a molt, va vacilant els teus propis alumnes des d'un punt de vista maco i potent, i em sembla que és una de les màgies que poden succeir, en aquest sentit. I bé, crec que més o menys, ja està, no sé si em deixo alguna cosa, que segur que sí, segur que sí, però bé, com una mica moda de resum, després d'aquests tallers, tant vas una mica amb la feina feta, i bé, ve una generació nova, que tenen unes idees molt clares, que realment entenen el món d'una manera, de la manera com penso que hauria de ser, que és en base a la igualtat, a la idea de justícia i a la solidaritat. I això és una de les coses que ens podem comandó, aquesta tranquil·litat de, bé, anem a reforçar l'educació, perquè puguin passar, puguin haver-hi canvis, en llarg class, i rep. I, novement, molt agraïda, i ara sí que hi ha, segur que hi haurà la part de les preguntes i tot això. Moltes gràcies, Vita. Sí, ara donem un pas a la part de diàleg, i jo tinc una primera pregunta per vosaltres. Tan l'una com l'altra, he destacat una mica el canvi que suposa treballar, una matèria com pot ser la memòria històrica o, en concret, les memòries feministes, des de la pròpia experiència, i des de la pròpia vivència, com realment el sal, que ha fet que totes aquestes alumnes hagin participat d'una forma activa, i s'hagin sentit atravesades per l'educació que estaven, de la que estaven formant part. Que potser això és un tema diferent que hi ha en les metodologies clàssiques dins de l'educació formal. I jo volia, si podíeu incidir, una mica més aquí, i explicar cada una des del bagatge, del que veniu des de l'educació, potser més formal a l'escola, com des del ràb. Quina presència creieu que tenen les memòries feministes en aquests dos espais? Quina presència han tingut? Quina capacitat té a aportar el rap i a aportar la via de l'art a l'educació formal? Quina capacitat ens dona també d'incidir en la transformació social i potser de vehicular aquestes inquietuds que deia la vida que ja tenen, moltes alumnes, però que sembla que l'educació formal moltes vegades s'ha assegut que analitzar aquestes inquietuds. Així que no sé quina de les dues vol començar, però una mica seria això. Quin bagatge creieu que en el vostre espai hi ha respecte a les memòries feministes i com un projecte com aquest del rap per la memòria ajuda a tirar amb una nova perspectiva una nova direcció? Si vols començar. En la qüestió de com es pot arribar aquesta memòria feminista des de l'educació formal o com s'està fent arribar aquesta memòria feminista des de l'educació formal, resulta dificultors en alguns casos per el tema dels continguts de la programació. Justament el segon debat xillerat és difícil, perquè estem una miqueta encorsetats. Però igualment, per altra banda, s'han de fer els majoris esforços possibles per poder realment transmetre això i també tenir el feedback de les alumnes de com veuen aquest aprenentatge com veuen aquest sistema una miqueta educatiu també que veuen aquesta part de la història que molts cops és una història no dita o una història oblidada no sols per el tema de la mateixa matèria sinó d'altres matèries en història de l'art o en ciències que molts cops, com el hashtag aquest, posen-se de moda nomes matildes en totes les àrees patint, però que s'ha de portar una miqueta a donar-li cara i veu totes aquestes memòries feministes en qualsevol dels àmbits. Aquest projecte ha ajudat molt, ha ajudat molt a veure això a donar-nos compte per una banda d'aquestes mancances que tenim en les metodologies a l'hora de transmetre aquests continguts i per altra banda veure les oportunitats que hi ha totes aquestes projectes que poden servir-nos per obrir un nou ventall de metodologies, de projectes de tallers, de formes de transmetre aquest coneixement i no sols unidireccional sinó que hi hagi això posar-nos els docents en la pell, una miqueta també de l'aprenentatge també de les alumnes que estan aprenent i això m'agradaria destacar perquè també l'alumnat crec que ha de veure no sols com a referents de coneixement sinó també com a referents de persones que estem aprenent i d'aquesta forma potser és molt més fàcil d'arribar a donar-li aquesta necessitat que tenim a donar-li interès per poder aprendre més que aprenguin, interès perquè aprenguin si vols comentar alguna cosa, Vita? Vale, bueno, com... en l'àmbit potser de l'educació no tan formal, com són els... bueno, també és una mica formal, com els tallers que fem de rap, la memòria feminista jo crec que és present, potser d'una manera tan explícita potser d'una manera més transversal per així dir-ho, durant molts anys les referents dones en el rap han existit però no han tingut tanta visibilitat ara, òbviament, estem en un altre moment d'eclusió de la música feta per dones, és un moment molt important a nivell artístic, però sí que és cert que sempre hem intentat visibilitzar les dones referents tant d'intre del trap, com del rap, com del reggaeton com intentar, sobretot no és tant a nivell de memòria històrica feminista però sí intentar transmetre aquesta idea de l'escolta crítica del que és el que escoltem i òbviament no vull dir que el rap sigui una música més masclista que la resta, d'això sóc una ferre defensora el rap és més explícit igual que ho és el trap i el reggaeton és més masclista que altres estils però sí que he intentat transmetre aquesta escolta crítica de bueno, puc escoltar un tema de reggaeton que sigui superxungo, però sàpiga que el que estic escoltant és xungo i que aquestes idees, aquesta ideologia jamónica no m'he vallacalando poco a poco és una mica la manera de retre humanatge a nivell educacional cap al que és la memòria històrica feminista perquè se sap que la música juga un paper molt important a nivell d'identitat sobretot durant l'adolescència, que és quan es cristalitzen tot quan es cristalitzen les teves creences la teva manera de veure el món, etcètera llavors, com permetre missatges, missògins hipercapitalistes que sexualitzen les dones, etcètera doncs creiem que no va d'acord amb el que és la filosofia del hip-hop no tant la memòria històrica feminista sinó el feminisme és una mica això i també, que abans m'ha oblidat com de dir-ho crec que és molt important en un taller com aquest en concret com transmetre la idea d'aquests alumnes potser ja no però jo un dia em vaig adonar que la meva generació jo soc del 93, pensava que era la última que va poder preguntar-li a su abuelo o a su abuela sobre la guerra civil o a su abuela en com ho fos una migració de Andalufia a Barcelona en los años 60, com aquesta cosa de uau, eres la última generación és la última generació que té l'oportunitat d'agafar i recuperar una memòria en concret aquesta sobre la guerra civil, la posguerra i això en concret, però com aquesta sensació de uau, si no ho fem nosaltres, si no es recuperem la nostra pròpia història, per això en una de les sessions ens van recordar que com a tascals hi vaig posar una mica si teniu àvies, truqueu-les i pregunteu-l'hi com era la vida, com era ser dona, abans, etc. Aquesta tasca a través de la pròpia història personal i familiar és molt interessant. Moltes gràcies a les dues. En relació una mica al que deies ara a Últim Vita també m'agradaria saber una mica més com heu vist a les alumnes i en el teu cas que he anat també com de diferent les has vist que potser amb altres tipus d'activitats doncs quin vegades heu vist que tenien respecte a aquest tema quines motivacions potser tenien cap a aquest tema que els hi ha apassionat més, que menys i com en general reaccionen a la proposta d'aquest projecte. Per la meva banda clar, el coneixement una de les coses que m'ha permès també a aquest projecte és coneixer més a les alumnes i potser que ells m'han conegut una mica també en un altre àmbit que no és tan formal. El bagatge que tenien elles és el bagatge i sobretot les motivacions més que res ha sigut sobretot perquè els s'hi ha donat veu que això costa vegades de poder fer donar veu perquè intervenguin i siguin generadores de contingut i generadores de coneixement, transmissores i això és una motivació molt forta que han tingut, penso jo. Ara me diran potser que no et propedi a que pinguin plaça però crec que donar-li veus s'ha motivat molt no sols ser a l'hora d'escriure les seves estrofes sinó també a l'hora de fer els debats potser no totes han intervingut a l'hora d'escriure estrofes altres han intervingut en els debats altres han fet arribar les seves propostes sense cantar, sense gravar o sigui que aquesta motivació ha sigut prou forta, crec. I sobretot crec que una cosa que ha servit molt per atreure tot això és que la música és com més incorporada a les nostres vides de qualsevol de les persones i, clar, treure a part de que ja, de per ser, són creatives amb aquesta batxilla de la terpística, per suposat doncs que sigui a partir de la música doncs és una cosa que tenim tan incorporat totes doncs que ha pogut servir d'un canal molt més fàcil però treure tot això potser no sé si l'àvita vol dir una cosa Sí, com ja he comentat una mica abans que el tema de que sigui un batxillerat artístic en què ja tens 17, 18 anys ja la teva visió del món comença a ser com més pròpia com més característica facilita bastant sobretot perquè no t'hauria d'introduir una temàtica sinó que a més la feina ja l'haviu introduït vosaltres des de la docència i així però estic segura que segurament no vau haver de començar com per el més bàsic sinó que en realitat van ser com inquietuts que van sortir molt del propi grup i això és realment potent perquè ja tens una cosa a favor que és que ja els interessa aquest debat, aquesta discussió vam trobar un grup com en realitat amb algunes timideses també algunes inseguratats també a l'hora de cantar perquè és normal perquè si no has fet rap mai i a més tens tota la classe mirant o sigui a mi així m'ho haguessin fet això a la meva adolescència no sé com hagués reaccionat tot i ser repera però que bueno que com amb la... no sé, com amb aquesta cosa d'il·lusió que és positiu, que ho estàs fent bé, que això val la pena i de les ganes de provar i de prendre va fluir molt bé i és una cosa molt potent com aquesta facilitat per trencar les inseguratats a més també ens vam trobar com amb un grup força qüestionat que això també ajuda molt a l'hora de com et percebes davant la resta i tot això i llavors va ser molt fàcil aquest detall de l'edat ajuda bastant Molt bé, doncs tenim algunes preguntes del públic i us vaig dir n'hi ha en algunes per les dues i en algunes per cada una de vosaltres Estrictament curricular o acadèmic quina valoració en fas Perdona l'Aia, crec que no sé si he sigut jo sola que està clar que l'impacte personal i emocional del projecte ha sigut molt gran però a nivell estrictament curricular o acadèmic quina valoració en fas A nivell curricular sort que hem parlat també d'aquestes memòries feministes enllaçant-lo justament el currículum de segon debat que era d'història perquè hem pogut enllaçar-lo la evolució d'aquestes memòries feministes des del segle 19 fins a avui en dia o sigui que s'ha pogut traslladar no sols aquesta part vivencial i emocional o motivadora si vols dir sinó també l'aprenentatge de continguts a partir d'aquest projecte s'ha pogut evolucionar a l'hora de conèixer aquestes novetats que anaven passant al llarg del temps novetats que us retrocesos Avui tenim una altra pregunta Has trobat gaire diferència entre fer un taller sobre memòria històrica i un taller amb altres temàtiques que treballeu habitualment Doncs la veritat que aquest era el primer taller no sé si el Pau havia fet algun sobre memòria històrica però que jo feia i l'Elane que era l'altra companya que també va fer alguns acompanyaments era el primer que feia sobre memòria històrica i potser dediquem m'agrada molt fer els tallers sobre gènere sobre racisme, antifeixisme que fem, són brutals però sí que és cert que en el tema memòria històrica potser les reflexions eren una mica com més elaborades o si més no, més sentides És a dir, com la memòria històrica era una mica l'escusa per vincular-ho amb altres coses i no sé per quina qüestió encara aquesta memòria històrica els feia vincular-ho amb algú personal o el propi rap ja feia que fluïcin altres coses que també són completament vàlides perquè estàs expressant una emocionalitat molt potent però sí que és cert que potser algo ha matat però sí que és cert que penso que moltes vegades per exemple arribem als instituts i fem un taller sobre violència de gènere, sobre feminisme i l'alumnat moltes vegades en realitat ens rep com una mica així alguna vegada, com amb el tema feminisme perquè estàs rebent constantment de les vegades tallers, informacions sobre el mateix tema però aquests temes no s'estan fent d'una manera des del cost, d'una manera que estàs tu present no és un discurs que tu t'has d'aprendre i dir la frase mítica per quedar bé i ja està a les hores com la potència jo crec dels tallers o d'una planta una mica alternativa per dir la teva on ningú et jutgi pel que estàs pensant perquè és una persona que està plenint i t'estàs formant i no m'has de convèncer que d'aquests feministes jo sempre intento transmetre això en pla no passa nada, prefereixo que em digueu coses masclistes que no que em doneu la raó i que marxo d'aquí pensant el mateix a les hores quan hi ha aquest vincle com quan hi ha aquesta cosa especial de no, no però quan hi ha aquest vincle és quan podem reflexionar sobre qüestions socials, polítiques, econòmiques, etc. des d'un punt de vista molt enriquido a les hores en aquest context, d'aquests tallers no sé si era el grup, no sé si era l'institut el projecte en sí, però sí que és cert que em vaig trobar reflexions molt potents i bastant elaborades sobre el món en general i estem veient que al contrari de molts prejudicis que podrien anar en el sentit d'aquest projecte profunditat i art no estan per res separats o en conflicte tenim una altra pregunta sobre el paper de les xarxes socials en aquest cas com creieu que en aquest tipus de treball o exercicis pedagogics les xarxes i les xarxes del propi alumnat poden ajudar a convertir en un espai de debat, de contrarrelat o sí, què passa amb aquestes xarxes socials? Jo volia dir i a més a més m'he lligat el tema també dels aprenentats que hem tingut en aquest projecte que clar, les xarxes són un carmelet enverinat a vegades una cosa que es vol desenvolupar sempre en l'ensenyament és un pensament crític i projectes com aquest doncs jo crec que poden desenvolupar-lo poden donar aquesta capacitat de reflexió, el que n'hi ha a les xarxes per poder trobar realment el que és real ara que es parla tant de les fake news de les deepfakes i tot això una cosa ben important és treballar amb l'alumnat la seva capacitat de reflexió i de pensament crític un bon lloc per poder trobar aquestes informacions amb les que poder treballar en aquest sentit també no sé si és exactament el que es volia demanar ara que m'ha vingut Sí, jo també penso que les xarxes al cap i a la fi li podem fer mil crítiques però és el que hi ha i ha de fer la feina que es veia amb la mateixa capacitat de reflexió d'enganxar-li als youtubers i altres. Aleshores, la cosa és utilitzar les xarxes d'una manera com el més pedagògic possible o intentar treure-li com aquest suc si hi haguessin youtubers Això consumeix potser un públic més adult, però seria brutal. Seria espectacular. A nivell pedagògic, conscienciaria més que qualsevol rapero, que qualsevol trapero, o freestyler, que això també es consumeix molt entre la gent jove, el tema de les batalles de gallos i així. Aleshores, crec que sí que és un espai on potencialment poden haver-hi aquests debats i aquests contrarredats. Tenim una altra pregunta en aquest cas de Núria Ricard. Que us comenta... Hola, felicitats per la feina, la meva filla és adolescent, que de dos dies m'explica converses i discussions amb companys que han assumit i normalitzat per mesomòfobs antifeministes com feminàcia. Us ho heu trobat? No. No, no. El que sí que... Una de les parts de la reflexió de la companya de l'alumne que ens havia passat, és sí que hi havia una part que deia sobre el tema de que a vegades ens trobem en aquests micrometrismos, los micromasclismes, que a vegades passem. El que diu ella una miqueta és això, que a vegades o passem, o els tenim tan incorporats, no per fer-los nosaltres mateixos, sinó perquè ens arriben de diferents bandes, que a vegades o els s'ignorem o convivim amb aquests micromasclismes. I és possible que la nostra forma d'actuació o la nostra forma de parlar, en alguns casos, deriva en aquestes coses que ens han vingut de la societat, de l'enostre d'ensenyament o del que sigui. Però realment durant aquest taller que jo recordi no me n'he trobats. I en general a les classes tampoc. Bueno, aquí ha fet la pregunta, anims a la teva filla, segur que és genial, i més si per la resistència que he de fer a classe. Jo tant explícitament no recordo ara en concret si m'ho he trobat, però diria que alguns comentaris així sí. Més en termes del que comentem, del micromasclisme, de maricón, maricona, no sé què, les feminacis, etcètera. Jo crec que això és un debat molt interessant. L'altre dia el teníem amb un col·lega i comentàvem com que el feminisme actualment s'ha tornat, no vull dir una moda, ni molt menys, però s'ha normalitzat d'alguna manera. És a dir, en manifestacions molt més massives que fa uns anys, és un debat que està sobre la taula, hi ha molta més informació, moltes més propostes, etcètera. Aleshores, quan ets adolescent, moltes vegades tens la cosa aquesta de construir-te des de l'alterida, des de so i l'otro, de revelar-te contra tot. Aleshores, jo crec que ens estem trobant, i això passa una mica a vegades, amb el tema dels discursos de l'odi i així. Jo no m'ho trobo moltíssim als tallers, però, bueno, alguna vegada, de manera anecdòtica, passa. Que abans, quan nosaltres érem joves, ser antifa era el que era ser un rebelde, perquè anaves en contra de l'estado, tal, no sé quantos. I ara que tenim, d'alguna manera, una esquerra, que es poden fer les crítiques que vulguem, o posar-la entre cometes, una esquerra, més de les institucions, etcètera, el que és ser rebelde és estar en l'altre lloc. I dir que, com que et trobes tota l'estona, segurament totes les profes que tinguis són feministes, no sé com fer-ho al 8 de març, no sé com tot això, tota aquesta info, el que mola ara, el que és revolucionari, d'alguna manera, entre la gent jove és ir a la contra d'això, o entre algunes persones joves. I jo crec que aquest és un dels perills que poden anar sorgint en els següents anys. Però, bueno, a vegades sí es tracta de micromesclismes, o de paraules o conceptes, que a vegades es fan per provocar o per fer la broma, i jove també és una miqueta així, doncs és tan fàcil com amb una mica de pedagogia. I sobretot entre els adolescents, això sí que és una cosa molt clau, igual hi ha, en un aula, m'imagino, un aula de 30 alumnes, hi ha 4 o 5 que fan les típiques brometes o tal, però tens un grupí de 5 xavales, que és que no hi ha qui l'estosa, perquè les xavales també van pujant molt fort. Ens hem de preocupar, però no en accés, que les coses no estan bastant bé. Doncs tenim una altra pregunta, també en el sentit de jamonia, normalització. En aquesta pregunta es parla a Vita, pregunten si creus que ja s'han normalitzat el rap com a eina pedagògica. Jo penso que, des de l'experiència de Barcelona, estem contentíssims i agradíssims de com s'estan rebent les nostres propostes pedagògiques, també arreu del llibre que va publicar el Pau Llonc, el rap a l'aula. Estem supercontentes, perquè trapitgem centenars d'instituts d'arreu de Catalunya, inclús en universitats o per docents, també, que això és una cosa important. No només sigui una eina per l'alumnat, sinó que els professors també volen aprendre perquè hi tenen confiança en aquesta eina. Però sí que és cert que és una proposta limitada, i que en altres països com a Estats Units, hi ha, per exemple, la penya de hip-hop education, que aporten molts anys i tenen molt recorregut, però a la resta de l'estat espanyol... no tinc molt clar l'existència d'altres projectes, que no només de manera puntual, però que tinguin com aquest reconeixement i que se'ls hi deixi fer com aquesta feina. Aleshores, jo crec que s'està començant, acompanyat del moment que està viscant la música urbana. S'ha matallat, potser... Vale, s'ha matallat més la laia. Acompanyat del moment que està tenint la música urbana, de que surten raperos a la ràdio, a la tele, etcètera, les revistes del corazon, s'està començant a acollir el rap com a una eina pedagòsica. Jo crec que anem pel bon camí, perquè hi ha molts prejudicis, amb els que nosaltres encara no ens hem trobat, però, bueno, anem pel bon camí. Molt bé, gràcies. Sí, perdoneu perquè sembla que s'està tallant, no sé què passa. Tenim una altra pregunta de Alejandro Rojas, que diu... No trobeu que si hi ha tanta gent en contra del feminisme actual, deu ser per alguna cosa? Què és el feminisme actual? Les senyores, les sofragistes també... també trencaven coses, i potser no tenien un feminisme que en aquell moment es revés, d'una manera com... com tan amable. És a dir, com... la pròpia manera, no com de formular aquest qüestionament, cap al feminisme actual, és que les dones, moltes vegades, se'ns exigeix, tendresa, o pedagogia, o coses. I a vegades està bé. I jo, en realitat, a mi m'agrada molt explicar les coses. Si hi ha algun pregunta sobre feminisme, segurament no li negaré una explicació, no? Però aquesta exigència, cap al nostre caràcter, a vegades ja és una mica com la concepció que s'ha de tenir sobre la dona. Els moviments per lluites tan bàsiques com el dret a ser, perquè la lluita pel feminisme és la lluita pel dret a ser, pel dret a la vida, en realitat, no?, perquè creiem que no se n'ho reconofica com a persones. Doncs a vegades pot ser més amable, i altres vegades, malauradament, no, i a vegades poden haver-hi situacions incòmodes, però es tracta d'incomodar, amb tot el carinyo, però es tracta d'incomodar a vegades. No sé si la Cayetana vol dir alguna cosa. Que estic d'acord que això de parlar de feminisme... de qüestionar aquest feminisme actual, o els feminismes, o com algunes persones diuen, doncs, clar, no sé, el feminisme, jo crec que hauria de ser un comú i transversal a tothom, però... Moltes gràcies a les dues. Tenim una altra pregunta per la Vita, que ens diuen, trobeu més per part d'Alba? Trobeu més facilitat per fer tallers a instituts públics que privats a concertats? Només una cosa sobre l'anterior pregunta. Això no vol dir que no es puguin fer debats o qüestionar certs posicionaments sobre el feminisme, no? Que mola que totes les ideologies, totes les corrents sobre el pensament no siguin dogmàtiques. Una cosa no quita l'altra. Tot i que ho hagi dit de manera tan tajante. No, nosaltres fem tallers, tant a instituts públics com a concertats, privats no tant, però sí que és veritat que hem fet molt més als públics. Jo crec que això té a veure una mica amb el Tarant Nadal, professorat en realitat, a Catalunya tenim... uns professors i professores de les escoles públiques, que són molt d'esquerres, molt que aposten per noves eines pedagògiques i que donen aquesta facilitat, però també anem a concertats. No és una inquietud només de les escoles públiques. M'ha agradat molt aquesta pregunta. Doncs sembla que no tenim més preguntes. Ara hem posat els links de les cançons al xat, però si us sembla una de les cançons més cortetes, doncs la posem ara perquè es vegi una mostra del producte que han fet aquestes alumnes que hem estat parlant. Bueno, espereu un moment que l'he de tornar a buscar aquí en el xat i us la posem per finalitzar. Moltíssimes gràcies a totes vosaltres pel debat, a tota la gent que ens ha estat seguint a YouTube. I ja sabeu que això quedarà penjat aquí al nostre canal, que en podreu fer difusió més endavant, de recuperar a tots. Moltes gràcies. A vosaltres. Moltes gràcies a vosaltres. No puedo hacer mucho. La paz es algo que empieza conmigo. A veces me pregunto mi propósito y no lo consigo. Las voces que ya no escucho nos enseñaron a dejar ya con placer. Nos quitaron la libertad de escoger. Esa es nuestra condena por nacer, solo por el hecho de ser mujer. Nos escondieron con crueldad tras la sociedad, cosa que solo nos dio más ansias de libertad. Voto de castida, obligado, por los hombres y el patriarcado. El vocablo mujer es mucho más de lo que crees. Mujeres fuerza y resistencia frente al mundo adverso contra ella. Tanto ayer como hoy lagrimas has derramado por todo lo que te han robado. Y si te digues que no sé dónde venimos, es verdad, no mentimos. Las cosas no cambian tan, no. Encara hi ha dones que viuen al segle XX, l'opressió del mar i les etxafa. Si no en tenen, encara fa més llàstia que passa. No podem ser valorades que ladres. Que calladita estoy más guapa. No t'has d'oblidar de cap germana, com les trans, les negres o les musulmanes, totes elles transgesores, valentes lluitadores, que sovint se les esclou o no se les valora. Som-nos les mujeres destinades a recordar la història olvidada. Explica la part no dirita de la història, no está condamnada a arrapatirla. Som-nos les mujeres destinadas a recordar la història olvidada. Ferdonas, farfobras, gen victoria, endamantani, viva la memoria. Soy como gata catana, suelto catanas, guadañas y espadas verbales, que dañan sin pausa. A la mujer la han condenado a perecer, y no, machi por ti nos pensamos desaparecer. Des del segle XV, a la casada buchas, a milions de dones, pel fet de ser dones, agafaven les matrones, que feien coses bones, les marxinaven a totes, com si fossin elles broses. Actualment totes estem a un pèl de la visma, buscant per totes bandes una mica de civisme. No ho pensis, és simple, veig el lluny al masclisme, lluitem totes juntes per la idea feminista. Ando con mi chavala, riéndome del plasta, que se le cae la baba cuando no ven pastrana. Entendió cuando le mal del carajo, y es curioso que en el mismo idioma no nos entendamos, que estas las mujeres tienen otro dialecto, no me jodas, mamá huevo, quien te enseño respeto. Som las donas, que volan, que atornan, que no ploran, que son lliures, com els lliures. Ens volem a totes. Start a brand new life, and open people's eyes. Once upon a time, women were caught in crime. They didn't let us drive, but we forever strive. We can only try, to spread our wings and fly. Start a brand new life, and open people's eyes.