 ספר ראשון פרק אלף This is a LibriVox recording. All LibriVox recordings are in the public domain. For more information or to volunteer, please visit LibriVox.org ספר ראשון פרק אלף בספר עמק הבחה מעט מנדלם אוחר ספרים יומרו מה שיומרו על היהודים הקבציאלים יומרו שכוחם אינו גדול כל כך בעולם ואיזה הוא דבר חוכמת בינה שפעלו בו בימיהם אוי לנפשם, דלים הם ושפלים אלה וכאלה יומרו שותנייהם אבל, במה שנוגע לעניין קיום המין, אין פוצפה ומקטרג עליהם זהירים הם בדבר זה ככל אחר הם היהודים אפילו סון איהם הראים ביותר, בעל כוחה מודים בזה שכל יהודי קבציאלי מתופל הוא בבנים ובבני בנים והטובה הגדולה שמגעת מזה לעולם תתבער להלן הקבציאלים קבצענים גמורים הם, לא עליכם והפרוטה אינה מצויה בחיסם בקבציאל גופה אין שום פרנסה לפניהם אלא זהו שמחזרים על הפתחים זה לזה הוא מתפרנסים זה מזה הוא מסיגים זה גבולו של זה עמד אחד ופתח לוחנות מיד בני העיר בעים ביורדים לפרנסתו ומספר יהודים הן חנויותיהם החנבנים אירובים והקונים מועטים וכי יוצא בזה אתה רואה בשער העניינים כל אחד נכנס לתוך רשות חווירו ודוח הכו כהלחת גוברים יהודיים במקום ששניים עומדים בהשלישי ובמקום שלושה בהרבי וכך הם מוסיפים ובעים ומצטרפים למעניין לקיים מה שנאמר וקבצנו יחד כל הקבצנים חבורה אחת והייחבו אותה להם מתותה אכדות משונה זו שכל אחד נטפה לחווירו ואומר, יהי חלקי אמך כלומר, גם לך, גם לי לא יהיה זוהי באמת אחת מהמידות הטובות שאין אתה מוצען אלא ביהודים קפציאלים בלבד ובגלל הדבר הזה זכו לחזר על הפתחים ולגמול חסד זה לזה והואיל והבור אינו מתמלא מחווייתו פושטים הקפציאלים בערי ישראל וביותר בעיר קיסלון נסו לקפציאלים שיש קיסלון בעולם שיכולים להתגדר בה ולעשותם עיין לפרנסתם ושוק לזכורת ידם קפציאל סוחרת בנפש אדם היא שולחת מתוכה לחיסלון מני מלמדים, סרסורים מקובלים ובטלנים עברייכים וחתנים שקלו להם מזונותם בבית חותנם ועוד יהודים מכל המינים והדוגמאות שהפי יכול לדבר יהודים בעלי כתבים ותעודות שהם נאמנים על העניות יהודים בעלי צורה וחולנים חולי מאיים ותחתוניות יהודים קשרים בעלי תקיעות ובעלי תפילות וחיוצה בהם גם יהודיות מכל המינים צדכניות, מקריאות, תחינות ומענה לשון לפני ההדיותות יודעות ללחוש על המקה ועל הספחת ותחלועי ילדים והן סכנות שכבר עמדו מלכת ועוד אלה, יהודיות הגרניות עם ביצים ועם שומן של אבזים לפסח יהודיות מורתות נוצא ואורגות פוזמקאות והן עוד בפרורו גם ערב רב של בחורים ובטולות משרתי מושפחות ומניקות ממינים שונים וחאלה וחאלה זכורה חיה זו יש למקום בחיסלון ועוברת שם לסוכר וקבציאל שהיא תורחת לטובת הכלל ומביאה לעולם זכורה זו מתפארת בה ומתגעה במאוד ולפיכך הקבציאלי דלגה הוא כשאתה רואה לפניך היהודי בעל גאה ומשונה תיידה שהוא קבציאלי חתן הסיפור הזה הורתו ולידתו בקק קבציאל בשעת לידתו לא וקשו הורב חשבונות רבים לומר בריאה זו מה תהיה עליה ולא עלתה על דעתם להגשות מה ראו קבצנים שכמותם להביא לעולם נפש אדם אך לצרה להם ולא כאחד או לחשוב ולומר מה לעשות למי נפש זה שלא יהיה קץ בחייו במתנת חלקם זו להעתיד בקובלנה להם היא קבצנים למה ילדתו נים מה להם ולחקירות ודברי הוולים אלה אם הוא עשתה את שלה נתאברה וחיבלתו וילדתו בלא שום תענות ומענות כי לכך היא אישה שתהיה יולדת בנים אפילו תרמגולת להבדיל עושה הרצון קונה והיא רובצת עליהם והנה באה בתענות לפני הקדוש ברוכו והביב אף הוא לא אקפיד כל כך מה אכפת לו עם עוד נפש אחת בעל העולם הרי חבלי לידע לא היו לו בשבילה צירים וחבלים הלא לנקיבהם היא בעצב תלת בנים ואם לה ניחה לא על אחת כמה וחמה ולמה שאו אני, אני גמור בכל דיגדוקי עניות ונשמה יתרה זו צריכה מזונוב אין בכך כלום לדבר זה ידעג הציבור והזן את העולם כולו בחסדו והוא מה והרי על השמחתה זו של חסד אלוהים ואדם נולד הוא בעצמו והבותיו מבבל ועדהנה מנהג ארץ זה שתהיה הנשמה יושבת בגינזי מרומים וממטנת שם עד שידקינו לה בהי עולמה דירה נאה וחלים נעים וכל צורכי החיים ויזמינו לה אחר כך להתלבש בגוף ולבוא להנות מן המוכן היא אפשר לה לנשמת יהודי יהודי אם לא יזדרז והתחוק את עצמו בכל מהמציא ויהיה ממתין עד שיחינו לו בזה כל צורכו מובטח לו שיאמתין והשתקה שם לעולם ועד ועד נצח לא יראה אור ובדיאבד כשנדחה קובה והרי זה עומד בין החיים על שתי רגליו הוא הולך ונדחף בעזרת השם הלה הלה דוחק עצמו ודוחק בכל כותב הוא מתפרץ ונכנס דרך ובאד החלונות אחור או קדם היינו אח וכך עוברים לו חול ימיו בדוחק ויינו חושש אלא בדבר אחד זה בלבד נתחבטו הורב בשעת לידתו והיה קשה להם מאוד ריבונו של עולם מה שם נקרא לייציר כפך הזה כל השמות במשפחה הרי כבר נתלו הבנים שקפצו ונולדו לפניו בשערי בשר הקרובים התחילו וברחוקים גמרו ושני קרובים נעשו שהוא תפים בשמות כל אחד מציע צייהם העב מצידו באה באחד המייתי ממשפחתו והאם מצידה באה בשם קרובה המת ממשפחתה ככנימנו וגם רושניהם והילד נקרא בשני שמות שני מייטים נזדו גו יחד ומזיוו גם זה היה הולה להם חסקיל בנציון לפאדוטרוס דבוסי קריני פסח זייליג ציפה סוסי סטיסי הינדה קרפיל פייבוש חנה למיל ובשעת הדחק נתחלף זכר בנקיבה ונקיבה בזכר עד עוד חיים נעשה חיה ועד עוד ברחה ברוך מן גרונה יצא גרונם ונחום היה נחמה וככה היו המייטים הולכים ובאים שניים שניים עד שליו סוף קפדה באה להם אוי, קלו השמות מן המשפחה ושמות עוד אינם עיני יולדיו של זה חשבו עליו מחשבות ובקשו עיצה ולא מצאו חלום שמעיני לזה ינקל פתחה הולדת ואמרה לאחר שנתחבטה בדעתה שמעיני בעלי והקרש משל הילד בישראל גדל יעירש על שם גדל יעירש עליו השלום לא שתיה השתיקותה המולית בחס גדול ימחול לגדל יעיר שלך או לא ימחול? זכרונו לא יבוא לפניי ועל עשה את שמו על שפתיי עשר פעמים לא ומאה פעמים לא גדל יעיר שזה הוא ממשפחת עם הילד עם מז קנתה חולצה עליה השלום שעל חסקיל בנציון שמה נקרא הוא מונותו של גדל יעירש הייתה כפולה ומכופלת ועין פנים לה היה תופר ומטלי תחתונים, קפוטות וחובאים כלי גבר וסמלות אישה יר מולקות צניפים ורדידים ולפעמים גם סמדלים ונעליים כללו של דבר כל מה שבא לידו הוא היה עושה ומומחה להתלעת בגדים וסמדלים כמותו והואיל ועניין ההתלעה אינו מתבקש כל כך בשער המקומות כמו בקבצל לפיכך זכה שם גדל יעירש לשם גדול והיו הכל צריכים למריד החייתה זה מי בא על קראים ובלועי סחבות יגע של גדל יעירש מי שחש בנעלו וסמדלו פוצפה ומצפצב מייד גדל יעירש נותן בו את המרציה וגוזר עליו שישתוק ולא ישמיע בחוץ כולו ואם הקראים הללו בעצמם חוזרים למחר והסמדל אינו שומע בגזרתו ומעיז ומרחיב בצפצוף נורא כבתחילה אין גדל יעירש מתאצל וחוזר תליי על גבי תליי עד שהקרא עם הבגד כאחד קליל יכלוף ילמלא היה גדל יעירש זה דר בפריז ושם בשוק אצל פינה הכין מושבור הוקירו אותו מפז ועל קפיים נסעו אבל בקבציאל היה הולך עירום ויחף ואם נסעו הוא שם לפעמים על קפיים נעשה לו רק בשעה שלא היה חוח בו לעמוד על רגליו בשעה שגמה מן הקוס גמיעה מרובה אמת שהיה גיבור לשתות יעין כי המלאכה צריכה לשתיה ובלא שתיה אין לבו בקהל של חברת פה עלי צדק אבל פעמים יערה אפילו לי מלומד בשתיה שישחר כשכרותו של מלות ובכל פעם שהיקיץ מיינו היה מתנצל כדרך שקוראים הרבה ואומר לא היהין משקר אל ההחת שלקח הקוס מיד שמאלו של משכהו הוא ראי היה לדבר הנה הוא נוטל תכף כאן כאן יעין כדרגו וגומו בפני חול העידה ולא יבדה כבעל קרבו מופדים אלה היה עושה והקבציאלים ראו וסמכו לא שמח משמחתם רק ליזר ינקל לבד גדל יעיר שבא על מלאכה הוא היה לו לחרפה חילו בושהי אוכלימה זה רבי ליזר ינקל שבא על תפילה הוא באחד מבתי הכנסיות של קיסלון בימים הנוראים ובשאר ימות השנה הוא יושב בטל מאחרוי התנור בבית המדרש בקבציאל ובספר הוא ובא על מלאכה הדיות זה קרובים לא רצה ליזר ינקל בשום אופן בקובתו של גדל יעיר שדהיה מבז זהו מתגעה ומתנסה עליו ומאלם לא הזמינה הוא אליו כשהייתה שמחה במהונו וכשבא מעצמו בלא הזמנה לא היה משגיח בו ומבט לו כאילו אינו הוא גדל יעיר שמצידו לא חשש לגעבתו של ליזר ינקל והיה סוחק לו מלב טוב ואומר כלום יודע אני מה חשיבותו של ליזר ינקל וגעבתו מה היא חיבוק ידיים אינו מלאכה כבידה ונחמדה כל כך ינסן אמר ברבה שזה להניח תלאי תלאי כזה שאני מניח ואז נראה לבון אך תפשו בהם מה הוא לא כך היה מסיימת דיבורו ומנענה עליו בזרועו לא כן אשתו של ליזר ינקל היא הייתה מקרבתו ומחבדת אותו ורוב שום ביניהם גדל יעיר שהיה מטליעת מלבושיה מתקן מלבושי ילדיה ומעלה תלאין גם על בגדי בעלה שלא על מנת לקבל שחר עד רבה בשעת הדחק היה חונן ונותן בסטר מטנת ידו ומדרש הגדל יש שבימי נערותם היה הוא מתגעגיה עליה והיא גם היא מתגעגת עליו וכמעט שלא הגיע הדבר לידי תנאים ושבירת כדרות כדת ישראל כאלה שפתאום בא ליזר ינקל באמצע והנשים שבמשפחה אמרו לשידוך טוב הגדוש ברוך ברחת ליזר ינקל בכל בתקועה נשים את כל נגינתו ומצאו שהוא כלי יקר הוא נדוניי יפה שאין לשיעור לא בכל יום מתרחש עוצר נחמד כזה ביניהם נכתבות נעים בהכל שעריר וקיים ליזר ינקל מבפנים מבחוץ אבל וחפוי ראש מאותה שעה ככה בריאות אומרים נשתנה גדל יעיר שלבריה אחרת ופניו לא היו לו עוד כבטחילה דומה שמעסק שפים נעשו לו רחמנה ליצלן התחיל מיצר ומתצב ומרוב צרותיו נתן בקוס אינו בחוס תנחומים אפשר שבנגר גואב אלה בנערותו הייתה תלויה הסינאה אליו בליבו של ליזר ינקל ואיך שיהיה הדבר כך הוכך הסינאה הייתה גדולה מאוד ולפיכר כשהיה ליזר ינקל שומע את השם גדל יעיר שיוצא מפי אשתו מיד נתמלה חיימה אף על פי שלגילה הייתה בת זוגו של ליזר ינקל אמי פי בעלה דברי חירוף וגידוף כלפי גדל יעיר אבל בשעה זו נגעו הדברים עד נפשה וזלגו עיני הדמעות בעלה נתורר עליה ברחמים התחיל מדבר ללשון רקע למה דבוחה שתיה מנעיין איך מדהימה שתיה אומר אני לך איזו היא אישה קשרה זו שעושה רצון בעלה אם בעלה אומר יהי כדברו לב הגי בעצמכו איש שתיה בעלך מיהו, בהוכשם ומי גדל יעיר גדל יעיר איש יהודי היה יהודי קשר ובעלב טוב ואם לא הסחוקו בעל מלאכה ויהודי קשר כלום מעטיבושה זו שבעלי על ידו בחייו והקרה היום את שמו על זרעי ועכל אני בעצמי בכבודי על נשתיה אומר אני לך על נצד הבריא הוולים אבל ענה בשם לאיזר יונקל הילד הוא בין בלי שם או יאלי והאב מתעלם ומחריש ועוד נאמר אצלכם אב הרחמים שם את אומרת שם? מגנגי מהאב מתוך בלבול הדעת מה את אומר? אם חלמתי חלום? חלום את אומרת חלמתי חלום תוהה המוליד מעמיד עינה וליוולדת ומסתכל בה גדל יהיר שבאיילה אישן שום בחלום הלילה מהאז על טוב לך מלכתוי וכך הוא מברכני ואומר בהנחה עיני נח בשלום בכברי בשביל שעדיין לא שם ולא זכר לי בעולם חוסינה מלכתוי הוא מדבר ורומז בעצבעו לילד החבוש בתוך הכסתות בידך עכשיו להמציא לי מנוחה נכונה ואני אשתתי עכשיו בתפילה לפני כיסה כבודו התברך בעדך וועד בעלך הם הם דבריו בעדך וועד בעלך כך הזכה לשמוע שמועות טובות ונחמות כל ימי חיי זה הקטן ככמר לי כנגד הילד זה הקטן יהיה מלכת עבודה שלימה עם ירצי השם וראשו מחת טוב חד ומכודד בשעה שאמר דברים אלה היו פניו מבהיקין כאו החמה ונעלם פתאום עכשיו מה אתה אומר ליזר ינקל מה מגמגם בעלה פוצפה ואינו משיבקה הלכה מה אתה ממה לי ממה בכיווהמה אראה בנחמה ורובנחת ליזר ינקל אם לא ראיתי בני בעיניי אמש בעל הישנית והוא מסתכל בי ורומז לילד הוא מסתכל בי הוא מסתכל מתחילה בהבטה של רחמים ובקשה ואחר כך אחר כך הוא לא תשעי נב הולך ובא אליי בזרוע הנתויה כמתכוון לכון קייני חורק עליי בשינה וגוער בזהף ייקרי בו שמי ועם לב ובאים לב מה מה נתעור ליזר ינקל בווהלה בוכן הוא וודק בי נב את כתבי שיר המהלות וההוגה שאגו במרדה על כותלי הבית סביב להיולדת לשמירה מפני המזיקין אסר מהליי ממך כלום טמטה ליזר ינקל ואין חי יודע מה אוי והווהלי כלום מסרבין למט ודוחים אותו בקש ומה זה מה מה בקשת איך שאתי יירא את השם ליזר ינקל אוילי ועל תהיה קשן באות השעה ספר א' בספר הראשון בספר עמק הבחה מעט מנדלי מוכר ספרים ספר ראשון פרק בית ספר ראשון פרק בית בספר עמק הבחה מעט מנדלי מוכר ספרים נמנו וגמרו לקרוא את הילד הרשיל על שם השם השני מן גדליה הרש והרבה תעמים עמוקים היו לדבר זה ראשית הלו גם העב זקי בשם אחד לבנו והשינית הרי הפשרה מנהג ישראל הוא אוחדים רי אינשי באין ברירה אין מעמידין על דין תורה והשלישית חילוק גדול יש בין גדליה הרש והרש השם החדש אינו שלם והבושה מגולת תפך ומחוסה תפחיים ואינה נראית כל כך והם הילד שבעלת בית מחוקמאי ומשיירת מכל דבר בחלקלת ביתה לפי קדון אצלה אמרה בליבה יהי שם גדליה העודף למשמרת לי אפשר שיהה צורך בו בעתיד ובאמת אמרו היא מוח החמה הייתה וראתה את הנולד וחשבון השמות עלי יפה לא ערכו הימים וילדה בין זכר הילד עליו השלום נקרא בשם גדליה נאמר כאן עליו השלום להודיחה שהנר הילוד הזה הכי הר שלי לא הוציא את שנתו דדה של עימו לא היו לו לרצון ונעשו שם המעוות לביתנו הרבה סבל האומלל הזה מחאובים וישורים ועינויים קשים וכשהתחילו שינה ולצמוח נמלח והלך לעולמו וכך הסכילו לעשות בשעתם כמה מאכב והחיותיו לפניו כשעדיין לא בהר שלי לעולם ראו מיולדיהם מה הם ומה חייהם והרגישו שלא טוב לבתוח בקבצנים ולהתעבות לשולחנם הבנים אצלם כל ימי חייהם אינה מלה תלעה עריכתה וצרה עולמית וכך מותב למות מתאחת ולא עשר מתות בכל יום מותב להיפתר במהילדות ממסה החיים מהעריך ימים בדלות וניקיון שיניים עריכות ימים בלא מזון ומנוחה היא גסיסה ממושחה אבל אין דעות של בני אדם שוות דבוסי קרעיני ופסח זייליג אקשנים הם ונתקשו לחיות דווקא ולנסות ולתאום תעמה של חתונה מהו והנה הם אתם את תופלים בבנים ואוויונים גמורים וחוץ מאלה שניים האמורים נפתולי אלוהים נפתלו עם מלך המבט גם ציפה סוסי חנה לימל קיילר אייקל ונצלו מידו ציפה סוסי בוגרתי ומלאי ימים גופה נתדלדל ונעשה גל של עצמות פנה הצומקים לחיי הנופלות וקווים ירקרקים מתחת עיניה והיא בנעוריה יפה הייתה בטולה נעה ותמימה וטובת חן מעלות תבות אלו שמביאות לבנות אשירים עושר רוב נחת ולבנות עניי עם תקלה ורוב צער הלחץ והעוני בבית הוריה מררו והצבו את תרוחה לא לנפשה בלבד הייתה דואגת ומצטערת אלא אף לנפשות בית הויה איכם מעונים ומדוקעים כל ימיהם רעים איך עוללים תמימים שלא חתאו ירעבו ויצמאו ונר אלוהים נשמתם ידעך מעט מעט מעוצם רעה ויגון על אלה היה דבי לבא וגם רע בדעתה לעבוד עבודת שפחה בוית אחרים ולחלקל במעשה ידיה את הוריה ההעהובים בעצרתם ידעה הציפסוסי והוא מאוד ולא יתרצה שביתו תהל לשפחה אף על פיכן גמרה בדעתה להתאמץ בכל תחבולותיה עד שהתקיים רצונה ושאת הקושר לכך נמצאה לה באחת מנשאות הרעות ביותר האוני גבר מאוד ולא היה כזית לכם בבית החורף הנורא עם קרתו הנזה בה ורוח כאן נושב מן אחרכים ימים עברו ושבועות חלפו ואין עיצים ואין אש בתנו אין מסיקין את הקירה אפילו בקש ובגווה ואין מבשילין אפילו תבשיל של גריסין במים הם הבנית, מאוברת כאלה ראיקי לסבביתנא והריונה קשה למהוד עליו השלום נגוע בעבוע בו כמעט שאנשמה בקרבו והעוללים אירומים מבלי לבוש רעיבים גם צמאים יושבים צפופים ביירכתי הבית כפופים וסגופים נדהמים ונעלמים בלי נשמע כולם זולטי כל ענחה וענקה יוצא פעמים מקרב לבם איניהם כאיני מתייאש ואינן יודעות מה הן רואות ודמעות כי רסיסי עופרת קרושה על אף הבאים באותה שעה פתחה ציפסוסי את פיה ותבך ותתכנן להביאה כייחוס על אימה השוממה ועל הילדים האומללים ועל נפשה העלובה והתננה ללך מביתו ולעמוד לשרת ואחרים היא ביעה לא ארוחה ומבול של רגשות רותכים שותף ממהמקי לבא ואביאה נענה ומדוקה מרוב עוני לא יכולות לעמוד על דעתו ונתרצה לבי רחמים בשעת יציית הבת מבית הוריה הוריד האימה כנח על דמעות והנפטר ממנה בלב נשבר ורוח עצובה יונה זו יפה וברה וטובת לב ריקם יצאה מכינה ובידה אין כל חוץ מברחות הוריה וברחות אחיה ואחיותיה מסוחות בדמה ברחות מחמדי עינייה הנהבים והנעימים קבציאל הלכה לחיסלון בתוך מיני נפשות רבות סחור הידע עמה עברייה רקה בשנים את ציפה סוסי בת רבי ליזר ינקל היפה והתמימה ציפה סוסי ציפור תהורה זו מצא מקום לה בחיסלון בווית אשיר אחד בימים הראשונים לעבודתה שם ישבה במינוחה הכל נוחים ממנה ושלום לה הייתה פוקדת את תורה בעיגרות הנחומים וגם כסף מעט שלחה להם אבל בעצם תומה היה מעשה ונהפך הגלגל ראה אדונה שנערה יפה תוארי וחשק להתקרב אליה מתחילה בארמומייה באליה מתחפש במסווה של ענבה תורת חסד על לשונו מתחסד ואומר מתוך שבאת ישראל היא נערה עניה וגלמודה והוא איש טוב מתיבו ורב חסד לפיכך הוא מוחל על כבודו ומתקרב אליה ברחמים כלום יש מצווה גדולה ממצוות ואהבתם את הגר ובתוך כך מרמז לה בילשון ארומים שכמה לתקנת בנות ישראל עניות ויפות ויצוח כך מביתו בהיו לנשים אף היא, אם טובה ותשמע אשרה וטובלה ובהמשך הזמן אחי נודע הדבר מה חסד האשיר ומה רחמה ורבים ועולם חדש נקלה לפני הפתאום עם צערות חדשות ומשונות עולם נורא עשרו הרע ועם שבעה מדורי גהינום אש מגופרית ורוחות רעות ומשכיתים הרבה דברים חדשים יקרוב באו לא שיערתם בתחילה החיים היו לעתה סדי מלחמה הלאה לעמוד מזוינת ולהאבק עם סתן תקיף ואז פנים והיא דלה ועזובה על המרוב צערה על מחמדי נפשה המתענים בחסר ובכפן בביתם ומגודל רצונה להמציל להם גם איזר מעט בשעת דחקם על קורכה מקומה להניחה וסבלה עינוייה הקשים והייתה נהבקת ונלחמת עד שקשה על קוח הסבל ונתפתרה ממשמרת עבודתה הלחצי פסוסי והייתה לעמה בבית איש אחר וגם שם נשנו הדברים מתחילתם והצופם כפי הנוסח הקודם אלא שבמקום המעשה באחד עכשיו הוא בשניים מעשה בבל הבית בעצמו ובכבודור ומעשה גם בבנו שנייהם היו בעלי רוח נמוכה לדורשי טובותה ברחמים ובעקב ען ותנותם צרות בעולה עינוייה נפש וישורים ולבסוף בריחה והצלה וכך היה העניין הולך על דרך אחד במעדורה שלישית ורביעית ואלך זה המעשה בעצמו אלו הצרות ואלה דברי המלחמות והבריחה הצלה לבסוף חוץ ממהסיות בתרקלינים עוד היו מהסיות בבתיה המבשלות מעשה ברוקחות וטבחות וווים קור ויהן מעשה בסרסוריות ובאותן אנשים שנעשות גבעיות לעת זיקנה סוף דבר ספר מהסיות גדול מעין לילות אלף ואחד ציפסוסי העלובה הייתה הסל לקורבן בשביל יופיה אך לאנחות ולצרה נולדה יפה וטובת כן ויופי למה לבנות עניות שאין מוזהרים עליהן לנהוג בהן מנהק דרך ארץ כדימושי העולם ולחשוש שמה יצערו ויכבלו נפשם בדיפור ובמעשה נבלה וכי ציפסוסי בטולה עניה ובלכם נזכרת אגם זו אדמי מה היא ומה חיה ובמי נחשבת טובה תנאה מיופייך ציפסוסי נקבל ברצון ועד בעצמך מעט לנו בשבילנו יהי כבודך לכלימה ואחר איתך עדי עובד ואלא מה שמציפסוסי אב ועמלה שמחבבים אותה כנפשם שהיה להם רוב צער בטיפולה ממה ורוב עמל ויסורים עליה בילדותה וחמי ימים וללות חסרו נפשם מטובה ולא אכלו די סובעם ושיינה בעיניהם לא ראו עד שבכסד השם מתגדלה והיא הייתה זו אף זו שמציפסוסי אפי אוהבת את תורה ההבה רבה והיא עובדת בפרח כדי לתמוך בעיגי הקפה את מחמדי האלה בשעת דחקם ואין נפשה וליבה אילה להם ולא לדברי אבן והבלי בני אדם דברים אלו מייפי טבעי התבונן בהם מה נפש הלובה זו אבל ציפסוסי לעצמה אפי בסרבדם גם להלב ונשמה בקרבה חושבתי ומרגשת כשפוגעים בכבודה היא חוששת כשמנבלים את פיהם בפניה היא מתביישת וכשהם מציירים לה היא מצטערת וגדול כאבה מאוד ולפיכך לא יכלעו ציפסוסי העלובה לסבול ושווה לבי תורה כשמנבלים דבויה ומעונה אגומה ושוממה ופנה היפים לא היו לעוד האם הרגישה בצערה של ביטה איניה היו מקור דמעה ותווך על אומללה זו ההובעת נפשה אוי לחכות עניה כשאת מפוחמת והעניות מנבלתך ואוי אוי לח תנאה ומוצאתכן בעיני שלבי עולם הגעיונים בין כך ובן חך הלובעת ושמם עולמך סוף פרק ב' בספר הראשון בספר עמק הבחה מעט מנדלים אוכר ספרים ספר ראשון פרק גמל This LibriVox Recording isn't the public domain ב' ספר ראשון פרק גמל בספר עמק הבחה מעט מנדלים אוכר ספרים עכשיו כשיהיה הר שלי מסתכל במפת הארץ מחפש שם בין כל העיירות הקטנות עם הגדולות לא ימצא את קבציאל ואפילו עם יחבסנה בנרות ולשעבר בימי ילדותו ותולעת זו שבתוך החזרת שאין כקבציאל עיר חמדת טובה בכל העולם היא מקום הישוב ותבו הארץ ומכוצלה מדבר שממה מקום תנים וחיות רעות בני אדם בעלי צורה ועם סגולה אינם אלא כאן בקבציאל בלבד אין השמש זורח ביום והירח והכוכבים בלילה אלא בשבילם ואין הקדוש ברוכו עוסק בעולמו אלא ביהודי קבציאל בלבד הוא נותן מטר בשביל לעצמי החציר לאיזהם ושולח מים על פני חוצות בשביל האיזים שישתו מלא הצטרכו לאכול הטבן מעל הגגות וללכך כותלי בית המדרש משיב הרוח מייבש פני האדמה כדי שלא יהת תורח ליהודותיו ללך ביום השישי לשוק לקנות בשר ודגים וכל מיני מתעמים לחבוד השבת מברך השנים בבולבוסין ובמצלים ובשומים כדי שיוכלו יהודיו ויסבעו כללו של דבר לא ינום ולא ישן שומר ישראל פועל גבורות ועושה נפלאות בכל עת רק להם ובשבילם ובסחר זה תוק אם לא יהודיו בשופר מזמרים לו מלך אליון משלשים לו קדושה קופצים ואומרים קדוש ובסחר זה עושים לכבודו פשטידה לשבת ומרקדים לפניו בדיצה וחדווה בשמחת תורה ממייחנוקה הם משלמים לו תודה ומשחקים בקביע ובימי הפורים נקמתו בהמן וחובדים אותו במקלות מתחפשים ומשנים טעמם לכבוד שמו הגדול ומתהוללים ומשתתים לשם שמים אמת עוד עיר אחת הייתה נודעת לו שהיה מדמי אותה כמרחפת בעביר העולם ושם שער השמים הלוהי ירושלים עיר הקודש שהיהודים שם מתים ונראים כחיים נחים באדמה בשלום ואין הרמה שולטת בהם אבל, אוי ואבוי ירושלים הלו חריבה ושוממה הייתה כעלמנה ובני ציון היקרים הם, עתה בגולה בקבציאל והגלות, בעיני הר שלי באותם ימים היא גלות גברילה גוי זה שמחבא את הנרות בללי שבתות מסלק נעל השולחן את המנורות ומסיק את התנורים אצל היהודים זוהי גם גלות תקלי הערעילית שקובס את קוטנות וחיתולי תינוקות של בני ישראל וחולבת פרותיהם בשבת זוהי גם גלות קונדרט שמוכרים לו מעד קוס יש כל חמירה וחמיה בצייל בפסח והקשה מכולן היא גלות ניתקה גוי קטן וחלבו ז'וקיל שלא ילדים קטנים בלבד היו מתיירעים מפניו אלא גם יהודים בעלי זקן ובעלי נשים ובנים אף יהודים תקיפים ופני העיר חרדו מפניו ונסו מפחדו למרחק כמתחוי קשת ומי יודע עד איכן הראה הגיע ילמלא גלות מתקזו הייתה נמשכת בתוקפה בלא אפסק אמרו נסו שמתקה היה חומד חלה של יהודים מפני פרוסת חלה שהיו נותנים לו שוחד נכנה לבבו הערל וחווש אחזריותו לזמן מועט החילת חלה המטיקה את מדעת דינו הייתה עימו על בני ישראל ומה שהיה אסור להם מתחילה הוא תר להם אחר כך מזיד הדשים של יעקוב הבינו עד עתה התחבולה טובה היא לבניו ואין צריך לומר דגים ממולאים משולחן יהודי זהו ודאי דבר טוב ומועיל שאין למעלה ממנו ופעמים שאת רצון הייתה למתקגם בלא מתנת יד חלום שסוף סוף היה נער שובב ושוטה מתאווה לחברת נערים כגילו לזחוק הוא להתעולל עםם יחד ובשעת זחוק והוללות היה הוא מקוצר שכלו וגסות מוכו כפוף ונכנה להם לא הכוח והגבורה לרוץ כעיר פרע ולבעות ברגליו והם שמוח יהודי מוכם היו מחמרים אחרי חמור זה וחובדים אותו בשוט וכשהיה הוא בידיהם והם רוחמים עליו היו נוהגים אותו למקום שהם רוצים וכשהיו עוסקים בבניין ילדים לא היה מוכשר אלא לעבודה גסה לצבור אפר ואבנים ולסת בחתף ונערי בני ישראל היו מעוררים ומאשרים אותו ומסייעים לו בעצותיהם עכשיו כשהיה מתקה לגוי גדול אפשר שאלה לגדולה נוהג סררה היום באחד המקומות ולאת זקנה אוכז במעשה ילדותו נוטל מזה ומזה ועוד זרעון עטויה ז'וקיל כמו שאמרו אף הוא לא היה כלברה בשביל פת לכם היה עוסך חונף עומד ניצב על קפותיו ומכשקש בזנבו יהודי קבציאלי אף על פי שמתפרנס בצער ובצמצום נותן פעמים מלחמו לז'וקיל מהרער בליבו בשעת נתינתו החפה פניו במינחה ולא יחרץ כלב זה לשונו יהודים בעלי בתים או גדולי הזקן פניהם סוחקות מרוב עונג כשהיה ז'וקיל מחבדם לחתוף עצם או פת מתוך ידם וציס עליהם בנחת רוח ובשעה שאני שתתך לפניהם על הארץ מגרם את העצם בשינה וחדות היו עומדים עליו ומחליקים את זקנם בשחוק נעין נהנים ומשעשעים את עצמם בדברי נחמה מהתה בא ליבריתנו מהתה אין סטנוד ואין תגרה ולאות ברית ושלחו אצבע לנגוע בז'וקיל מרחוק ולמשמש בראשו ובשעת רצון זו שהם חשובים ומקורבים להקלב היו משסים אותו באחרים קום ז'וקיל ופגבם כדרך יהודים תקיפים עכשיו, כשהר שלי נדול הוא מכיר ויודע שהיהודים הם טרנגולים המצויים מצלנו שהם ובני ויתם תמיד יהודי נפשו קשורה בנפשות ביתו ובהן חיי רוחו והביב היה לעניין זה יהודי שביהודים טרנגול שבתרנגולים עכשיו הוא מכיר ויודע שהביב היה מחבבו מאוד אבל כדרך אדם ישראל לא הייתה חיבתו נודעת, לא בפיב ובעור פניו אלא מסותרת בליבו בניו היו זו אהפים תמיד ועל אף הפה וצל מבט כאילו הוא עצב וחועס בביתו היו דבריו מעטים כאילו לא לחבוד הוא לא הדיבור עם בניו ואין צריך לומר שנמנע לשחק עם ההם סבור היה בדעתו שאין ראוי לאבא לנהוג קלות ראש בפני בניו כדי שתהה אימטו עליהם והבנים חייבים לעמוד והם בחבוד וביראה ואינם רשאים להקביע כולם ולא לזכות ולא לנוע מפניו בבהילות אלא דיבורם יהיה בלחש והילוחם בנחת וכל מעשיהם בחובד ראש ברטת וזיהע הוא שלא נזאר פעמים אחת מהילדים בדברים אלו הציץ עליו אביב בחעס ונבעלו עצמב אם אשתו היה מרבה שיחה ברבים לא בפני אחרים ולא בפני בני ביתו ולא קרה לבישמה אלא אמר לה את ופעמים קרה לבדרך חיבה טיפשה בליבור היה מחבדה ומחבבה מאוד ולהודי הלך חיבטו בכלוי היה קשה לו בפני שאין זה מדרכי יהודי ולא נעהו לאדם ישראל ובאמת הם מנהגו ותוך בני ביתו כתרנגול זה שנתפל לתרנגולת ולפוחיו ומנהיג אותם תמיד תרודו בבקשה את מזונותיהם מחתת וחופר להם אוכל מערימות תאפר אבל ינסף הוח אחד לעשות דבר שלא חירצונו מיד ומנקרו בזעם הפה הולך הוא כוממויות בגעבה נטוי גרון ואינב פידים ובחדי להראות את מגונלא ואת כבודו הוא בועט ברגלו נודד כנף ופוצא פה וקורה קוקוריקו בכל עדיר וחזק כלומר רגזו אפרוחים הוא דאו מי אני אבל את לדבר ואת לאהוב היו גם לאבא לאה ניכור רגע אחד היה יושב ומתגעגה עליו מחליקו וממשמש בו מנחמו בדברים טובים ומבטיחו לעתיד לבו מתנות טובות ודברי צעצועים נעים הרבה חרב של עץ יפה משוח במצדו ודבניות לתישה בעיו קשת וחיצים ללק באומר כלי געש ודגל נעם תפוע חדום בראשו לשמחת תורה ובשעת הבטחתו זו היה מתעולל ונותן בכלו כל כלי געש כל יריאת חיצים וכל ילדים מקיפים את הבמה בדגליהם וצועקים עוזר דלים הושיענה וכל כך היה עושה כדי לבדח את הילד החולה הדבר בידו היה מאושר וכך נשתנה מן הגו של אבא גם בחגים וזמנים לשמחה וביותר בליל פסח כשהיה מיסב על אמיתה אצל השולחן וחלוק לבן על מדב כבין חורים וישתו יושבת אצלו וצניף תהור על ראשה שנייהם המלך והמלכה הללו כמו שנקראו באותו הלילה פניהם מאירים ומביטים בנחת רוח פעם זה לזה ופעם לילדיהם המצוחצחים ומזהירים סביב לשולחנם ופעם לקוסות ולקערה שבתוכם מסודרים כילחות הפסח הזרוע לימין והחרוסת למטה הביצה לסמול ולמטה הקרפס והמרור ביניהם אתה הר שלי היה אביב אומר לו בהווה ומעביר ידו על חלקת לחייו אתה שאלי נבני ארבע הקושיות ומיד פתח הר שלי את פיו ובכל נהימד דקה שולח אצבע ומנענע בכל גופו צווח ואומר אבא, הרי נשואל אותך אבא, ארבע קושיות בלילה הזה ניתנה רשות לקטנים לספר ולסחוק ככל הוות נפשם ואין מוכה בידם הותרה הרצועה הילדים שטו לשיקרון קוסות מלאות לקריץ'י שנתבשל עם מים לרוב בקדרה גדולה והיו שמחים מהגים ומלהגים ככל העולה הלוחם וחוץ מהעיתים הללו מורה האב הלבנים היה גדול מאוד בבית היה הר שלי הילדים דומם ושוקט אבל שק את זה היה למראית עין כמי מנוחות שנוקבים ויורדים עד התחום מנהם לבין עצמם היו הילדים איתוללים ועושים מעשה טעתויים מתקוטטים ומקניתים ומחיסים זה את זה ברמז ובחשי מכים וצורמים אישת אחיו בלא אומר ודברים כל אחד היה לו איש ריבו להתקוטט בו ובר פלוקדה של הר שלי היה חנה למיל שני אלה היו מנצחים תמיד זה את זה וזורקים מרה זה בזה חנה למיל שגדול היה ומוכן להיות חתן מקש ללמד את אחיו זה הצעיר ממנו הלכות דרך ארץ היטב חהרה לו הדבר שאביב מושיב את הר שלי אל השולחן בשבת ובוש כל הבנים וניהנם ממנו אוכשהו מנגן ומסייע לו בכל נהימד דקה להריע בזמירות מקינאה שהיה מתקנה בו היה מרגל תמיד בהר שלי לפני אביב כדי להסניעו בעיניו ובחשי היה מלאי בהר שלי מתעתיה בכל נגינתו מעכם ספתיו ותומך פיקה של גרגרתו בעצבאו מנענה בראשו ומנהפך לסתותיו כברבו מתמלהר של יחימה ורותח כדוד נפוח מושיט לשונו להחיו מכניס הגודלו לבינץ באותיו מראה לו אגרוף רשע ומלחש לו בחז הראי שלך לפניך התבקה מרוב כינאה והתפקה בכל זה נעשה בצינאה והדברים נבלעו בנעימה ולא יהיה הכל נשמע בבית היה הר שלי שלפוחית נפוחה מלאה עביר קובשת רוחו ויצרו לדברי הוללות יצא לחוץ פקעה השלפוחית והר שלי נהפך לנער שוביו שאין דוגמתו ועשה כל מה שלי בו חפץ ידו בכל וזרועו נתויה על כל הנערים כגילו בידות הבנים לתפוס אס בקרנה ולרקוב על גבא להחזיק בזכנו של טאי שציבור ולתלוש ממנו מלא חופניו שערות להחאיב חתן וחלה תחת חופתם במחתים לרדוף אחרי המשוגע ברחובות העיר לקפץ ולהחזיק באגלה מאחוריה בשעה שהעשוסים מושכים אותה ורצים ומפלי לעשות כמוהו וביש בלכך על כולו חבריו כבוד והיה להם לחהן ולראש בכל דברי שחוק והוללות בפועה פראות בנערים השובבים והעשו מלחמה ביניהם היה הער שלי שר הצבא להם וחבש קובשן יר עם נוצאות בראשו וכל כוחו גבורתו נודעו בזה בלוחת ועבון כלל רק לכבודו בלבד ואם שר הצבא פולימרחו זה הער שלי בין ליזר ינקל גזר גזירה היו הכל חייבים לקבלה לשמוע ולעשות ובשעת שלום היו הער שלי וחבריו עוסקים כבני אדם פשוטים בעניינים אחרים מיישובו של עולם והעסקים נמצאו להם מאוד ברוך השם בכל עת תמיד באימות החמה היה ער שלי נוהג הספסוף של נערים לרחיצה ביעור זה מי ביצה גדולה אומו פשט שחזירי העיר שקועים בביתית בכל גופם הדרוש חות מממ והליכתם זו של בני החבורה הייתה בראש וסמחה וביד רמה לא היה דבר בדרך בני אבזים פעוטים לחפזים ונסים הלוך ותפוף מעט בחנפיהם הקטנות שלא התקסו עדיין בנוצאות קהאוי והאבז הגדול זה אביהם ופתרונם מתמרמר למזעזיהם לעידה פועזו שואף ונושף בנכיריו ומאכם את סברו כמין של שלט האגל שם מתייח את עצמו ותמריב צורלגה בהעסבים מעמיד שתי עיניו ונירתה איזו פסיות לאחוריו כשהוא מנענה בראשו ומשפיל מצחול הארץ ולאחר כך הוא נמלך ומגביע זנבו ורוקד ובורח בדהרות דהרות גסות והנערים עוד בשעת לוחם מקדימים ומתירים את מכנסיהם ופוז מקאותיהם בחיפזון ובבילות יתרה כל כך עד שתכף בביאטם למחוז חפצם הבגדים נושרים עליהם והם דולגים לתוך האגם והמים מבעבאים ובלבול מתבלבלים בשעה שבי מנחה למעריב היו הנערים מתקבצים באזרה של בית המדרש ובאים להיריד שם כל אחד מין סחורתו בידו ונושאים ונותנים ובעיון גדול זה מחליף מסמר ישן ועקום בחפתו של נחושת וזה מוצא מאוצרו אגוז נקוב שמשמיע כל חליל והלב קובצים שני קונים ומשתדים לעשות עם בעל האגוז חליפים בשברי כלי זכוכית ומיני צבעונין משונים אחד אוחס בידו סגוגיתה חלולה וירוקה ועושה בהעסק עם חברו שמתפער עליו בציפורת קרמים מאיתה תלויה בסערה תלושה מזנה וסוס הר שלי שלנו הוא היה המכריע בין התגרים הללו הוא משער ערכו של כל מין זכורה ונוטל זכרו מכל אחד בשביל תרחתו ועל הרוב לא נגמר יריד זה בלא תגרה אין אחד שלא היו לו לבסוף והכל באו בטענה שהמיקח מיקח טעות הנה את תגרים כועסים ומתרעמים עוד נהת וקטתות ודברי ריבות עתידים לבוא לכלל מעשה למריטת פעות ומקטלכי בנהר שובה וחד הרי זה עומד על גבם תוקה ומריע בגרגרת של אבזה שכותה להגדיל המהומה ולהעדירה שבהמולה צעקה וצבחה גדולה עד שבה השמש דחוף ומבוהל וגוער בהם בנזיפה מהנזופים השובבים אוקרים רגליהם ובורחים ומתפזרי כאכברים אלחוריהם כללו של דבר העסקים היו מרובים מועד מועד ועסקיו חג חג ומיני זכורתו והעת לעשות ולזכור הייתה גם כן מרובה עוד יותר מדי מפני שאותו המלמד שהר שלי למד אצלו בבית תלמוד תורה הוא בעצמו תערוד היה בעסקים הרבה כל חייו הוא היה חצי שדחן וחצי שרסור חצי קלי קודש וכולו קבצן ומלכך פינקה אין בית שבו מת או חתונה או ברית מילה שלא נראה שהמסכן זה החוץ מהעבודות אלה היה מחזיר בקופה של צדקה על הפתחים בחמישי ובשישי בשבת וזכו הוא לטוב שבאותה שעה שהיה בתל מדרך ארץ ונפנה לתלמידיו היה עובד בכל כך שעה פנויה זו הספיקה לו להלכות ברצועה כל אחד מתלמידיו ועוד נשתיירו לו כמה רגעים להתנמנם קצת ובכן או להתחכך ולפשפש בזכנו לגהק ולפהק וחיוצה במלכות הצריכות לגופו על הר שלי היה אומר ברי אדם הוא אבל נער חכם ווועל מרח טוב וימו של הר שלי כשהייתה שומעת זאת מזכירה מה שגדל יעיר שרב השלום אמר לה בחלום הלילה זה הקטן יהיה מלכת עבודה שלימה אם ירצה השם וראשו מחת חד ומחודד ומרוב נחת שסו בני מעיה הוכנג את זה עביב כשרה שומע קובלים לפניו על הר שלי שפרוע הוא אמר עליו בדרך חידות ורמז שמו של זה כשמו של פלוני עליו השלום ותיבו כתיבו של פלוני שנייהם שווים אלא שפלוני המנוע היה תופר וזה קוריאה פלוני סותם וזה נוכר ורמזל אמר אלא כנגד אותו המעשה שהיה בהר שלי סוף פרק גימל בספר הראשון באמק הבכה מעט מנדלים אחר ספרים ספר ראשון פרק דלט בספר אמק הבכה מעט מנדלים אחר ספרים נס גדול היה בקבציאל פעם אחרת נזדמנ לשם רופא חולים עובה בהיסה חדרת כאילו ירד משמיים וזה הרי ידוע הוא מעולם שיהודים כיוון שאחד הרופאים כאילו ירד משמיים וזה הרי ידוע הוא מעולם שיהודים כיוון שאחד הרופאים בא למקומם מיד כל מיני נגע ומחלה מתעורר עם אצלם ומתרגשים ובאים עםו ואין איש שלא יהיה מרגיש במחאובה אותה שעה בימי רחמי אל המומחי וזוגתו יחני המומחית היו התחלויים תוססים בחשי בתוך גופם של הקבציאלים והכל מסיכים דעתם מהם ווויתים מזומנות היה ירחמי על זה זכור לטוב עושה להם מצידו את שלו מגלהי אחסערות ראשם בטר ושופך דמים על ידי הקזה וקרני דאומלה ועלוקות אצל הנשים ויחני אישתו אףי מצידה עושה את שלה ושופך את אדמהן של נשים בשלום על ישראל ומתלחשים ומיתים בלא טענות ומענות והתחכמות יותרה פרחה לשמתם אליה בלא חוכמתם של חוכמי הרפואה ובלא סמים של רוקחים ובאמת כל אלו למה הם שבעים שנה הרי בדין הוא שיחיה האדם ומקרא מלא הוא בספר תהילים שאפילו הכופרים אינם יכולים לחישו ואלא מה שפעמים בני אדם אינם ממלאים את ימיהם ומתאים קודם שמנם בזה אין לפקפק במקרה שכתוב ואין לחייב גם את ירחמי אל המומחי אוכלי אומנותו וגם את יחני המומחית אוכלי אומנותה חייבים במיטתם הם החטאים בעבון איזו בעלי טעבות מה? בני עירה מיתים ולעמוד בפני פורנות זו הרי היא חובת הרב כי לכך הוא מרד עטרה שיהיה הוא ובדינו מפשפשים במעשהם של בני העיר ודורשים בעריות כך נחלו הקבציאלים ודעבו כל ימיהם ולא מצאו לגוף טוב משתיקה אבל לביאת אותו הרופא הגדול לקבציאל קרמו העבונות והתחילו כל מיני מדווה וחולאים משונים נוצצים כעסב השדה נתרגשו ובאו חולי מאיים, שכין ספחת ונג עצרת כאב השדרה החולשת הלב ופיק מות מים וזו מקט תחתוניות המחלה הישראלית מסתרים ונגלתה בפומבי בכל תעמה ופרושה לא היה יהודי אחד שלם בגופו הכל כואבים, הכל דובים והכל למי קטון ועד גדול נכפזים ובאים לאותו הרופא חדש וילדים קטנים לפוכי קרס ודקר הגליים עימות רחמניות נוסעות אותם על כפיים בתפילה ותחנונים להעלות רפואה שלמה לכל מקותיהם ברחמים רבים כבציאל כולה הייתה ביתחולים אחד, באותה שעה כל יושבי הנגועים ומדוקאים ומי יודע מה היה בסופם ילמלא נעלם אותו הרופא פתאום ביציאתו נשכחו כל המחובים היהודים מסיכים מהם את המקבע תחילה מתחזקים וחולכים כל זמן שיש עוד כוח ברגליהם וירחמי למומחה כיצאת הירח אחרי שקיעת החמה יוצא שנית לפעולו בכל חלי ומנותו והקבציאלים מיתים בחסד אבל הרש שלי לא שכח את הרופא וכל אותו העניין בשעתו נראה לו יפה מאוד רוצה הוא לעשות רופא אצל בני החבורה שלו ולנהוג מעשה טעתויים עם הקטנים כמין הגו של זה עם הגדולים הילדים היהם כקופים רואים מה עשה בני אדם הגדולים ומתכוונים לעשות כמותם בני החבריה מכתירים את הרש שלי לרופא חולים והסחוק מתחילו למהזלתו כהלכתו הרש שלי נעשה להכבודו ולהנעתו חנון ורחום כביכול דואג לשלום חבריו ואומר בליבו יהיר רצון שיבואו עליהם חוליים רעים ויהיו צריכים לרחמר ובכן וההיא בבוקר יום השישי ובבית יש מעט כמה ופלפלים וחמון ושאר מיני טבלין שאימו העלובה תרחה והביאה ברוב עמל עוד שבת התגנב הרש שלי עובה וכמץ מלוח הופניו מכל המינים האלו מנימבלת כחטול בגניבתו למגרש זה שמאחורי הבית יושבו שם על אסב רח אצל הגדר ולפניו תיבת ניאר קטנה שקנה לו בשלושה קפטורים ובתוחה הצלחיות של פליטון שרטן בשבילן לחברו גוזד יומה המסוגה להצלחה וגם ילק מקרין תלוי בשערה ובשעה שאימו העניה תורחת בביתה ומייגעת את מוחה באיון גדול כיצד מכינים שעודת השבת מאותם הדברים שאינם מספיקים תורח בר ביתנה זה כאן ועושה מן הכמח והפלפלים והטבלין הגנובים פסמים וכילורין בתוך הצלוחיות וכשגמר מלאכתו הוא מהרער בליבו ואומר הנה הרפואות והיה חולה הרפואה מתוקנה ואין מקה לרפ אותה ועד שהוא יושב שרוי בצער נראה לו מרחוק כמו אישי יוסי נער משולח ויאטום נעזב עירום ויחף לא מושי יוסי על מתה הוא וערץ בחיפזון בכל כוחו הוא הרוכב הוא הסוס והוא המרכבה מעמל נפשו ומשמש בעבודות הרבה בשביל כל אחד ואחד מעילו מעורר עליו שוט ומזרז את עצמו דופק וקורא יע, יע בוא את ברגליו ומבליט את קריסו דוהר ומקפץ וצוהל כסוס בידו על הסתותיו הנפוחות פעם ממינו, אופעה משמאלו מתראה שו מתראה כמרכבה מרקידה ורעה שופנים נושא את עצמו ורץ בסמך וססון, הוא ממהר אל הרשלי בכולי קולות ושמגיע למקומו הוא גוער במתה הוא דפהו ושומתו מבין רגליו כיוון שראה הרשלי את מוי שיוסי ניצב עליו אצא בו רוח עיצה הוא פתח ואמר לו בלשון קונדס זו שהנערים השובבים משתמשים בה בשעת סמך והוללות סוס שסוסי מוי שיוסי שאתה רוצה, אתה רוצה שיות סולה להיות חולה סולו סס וסלום חס ושלום איך זיהו לו מוי שיוסי, עפו בלשון שובבים זו אמר הן שותה שבעולם מתכנן הרשלי ואומר על נדבר עוד אשכנזית אלא פשוט יהודית התולים אינימי ודברי אמת עד אביר עםך מעטה אמר הן שותה שבעולם הוא מה אכפת לך הבאתה חולה ואני רופחה רוצה אתה הרי אני רוצה הרשלי או אוכל מוי שיוסי אין בידי אבל הבטחה לעתיד אני מבטיחך עכשיו שותה שבעולם אתה רואה את מחשבתי הטובה ורוצה אתה להיות חולה אבל הרשלי אני בריא אתה אין בכך לום שותה שבעולם אני הרי אשתדל מצידי לעשותך חולה ולהפליא את מקטחה כך הרשלי דובר דברי חיבה ונדיבות דיבורו מסמר ברזל שהאלה חלודה במסמר זה שביידי הרי נדוקר כפרג לך דקירה קלה אבל הרשלי צהר גדול יהיה לי מדקירה זו אך דקירה קלה מי שיוסי בין אישבתי דקירה קלה כמו שאני יהודי אחרגע תכאב ואחר תכדל אני הלו הרפה לך הלו דורש טובותך אני את טובותך אני דורש הוא מכיל לך הרפואה על המקה ואתה שותה שבעולם אין חם מבין זאת אם טובתי את הדורש הרשלי האחי להנינה אוי רעב אני מאוד אך כלפי ליה אומר הרשלי משתומם ומעמיד פנים נזמים רעב לחרב ואותו ולעשות אימו טובה והוא להות אחרי ההחילה זולל וסובא ועד שהם מדברים הוא נערים פרועים מבני החבורה באים רואים שמע רפואה של הרשלי וניהנים מקופת רוכלין זו וממחשבתו הטובה שהוא חושב לעשות למוי שיוסי חבר'ה כולם כאחד נכנסים בדברים עם מוי שיוסי עשים אותו באהבה ורחמים ואומרים שמעינו מוי שיוסי לי אתה שוטה שבעולם כיוון שתלכה בגוףך והמקה באה עליך הרי יהיו מטפלים בך ומחלקלים אותך בחסד כלום מה אנו רוצים אנו רוצים לעשות עם חץ דקה וחסד ואתה שוטה על תהי שחל ושמעינו מדברים איתו טובות ונשבעים לגמול לו חסן ומאשר מדבריהם ביטקי עד כך וווי נקיטת ציצית מוי שיוסי בודק ציציותיהם שהם הפסולותן וכשמוצען קשרות שמונה פטילין בהן והרבעה קשרים כדוואי תפך לו על חות מובץ באו מזהיר אותם ואומר מוצא ספטכם תשמרו ילדים ובאים לה ואם רועמם מוי שיוסי פושט את רגלו בשעה מוצלחת הנערים תופסים בו בכל כוחם והר שלי נוטל את המסמר ומחתת בחף רגלו מתחילה הוא רק שורת מעט מעט ומוי שיוסי קופץ את פיב ושוטק אחר כך הוא מעמיק את המסמר בבשר ומוי שיוסי צועק וואי וואי בני החבורה מנחמים אותו ואומרים חזק חזק שותה שבעולם היא תפק מוי שיוסי דום הרי לרפותך אנו מתכוונים ולמי אנו אמילים אם לא למעלך הר שלי אינו מתאצל הוא מעמיק ונועץ המסמר בבשר עוד יותר הוא מוי שיוסי גועה בבחייה צועק אוי אוי מנהמת לי בו אסבכל כוחול היא נצל מידי חבריו צעס, סה, סושי, סוסי מוי שיוסי השתיק אותו הר שלי בשחוק נעים הוא מדבר עםו שוב אשכנזית מתוב לב המקה הרי עשיתי לך ואתה הרי נמוכן להמציא לך רפואה הר שלי נותל אחת מצלוכיות אהב הוא מתיף ממנה על המקה טיפות טיפות הוא מוי שיוסי פניו מחסיפים ונוהם מרובצר ומכייב לב בכל גדול אה, אשו חלט בבשרי אה, בקיצי צעק מוי שיוסי וידע על מה הוא צועק שמי הרפואה ממולחים במלך ופילפלה חריףתה סורפים הבשר החי בתוך המקה הנערים רואים נבחלו וננסו לכלו גם הרשלים נס מפניו ביראה ופחד ומוי שיוסי מתחבק על גבי הקרקע מתבוסס בדמו ומיילל וצועק אוי, רגלי כאש בו ערת ברגלי חכך עמד והלך לדרכו בוחה וצולע על רגלו הימנית חבל על הומלל זה שבא לחבריו שלם ובריב יצא מהם נגוע ומעונה הוא נעות היום לאוראש לשמש מתחמם וניהנה מזיב העולם בתנורייקה אבל לבוס המעך ובא אליך לבקש פתליכם והם בחמלתם עליו עשו עם אור חסד משונה ויצא מהם בפחין נפש מדוקה ומדוחדך ואינקוח בו לעמוד על רגליו לא יכול מושיוסי לקבל רוב טובה שהר שלי השפיע עליו ונפה למשקה והיה חולה ימים רבים או שבה הדבר להוזני אביב שלהר שלי מתחת בין יקר זה על העמוד מ-10 ואומר לו דברי קיבושין אלה פר האדם לעשות צדקה וחסדים טובים אתה מבקש מותב שלא תדקה את חברך ולא תצטרך חלקך לעשות אימו טובות מותב שלא תהיה מחליאו ולא תצטרך לרפ אותו המתנה פר האדם, המתן מעט הוא תקבל מידיס חרכה על החסדים ועל הטובות וחלקך תקבל עד שתזכור זאת לעולם ועד דור העשירי כלומני לבדי עושה כך וחתת היחיד היא טוען הר שלי בדמה ומבקש לגלגל חובה גם על אחרים מפנימה אותם הבנים, חסקיל, זרח, גרונם מפנימה הם רשאים ואותם, אותם דום פר האדם גער בו אביב בן זיפה אותם שאמרת גם הם פראים כמותך שקיל הטבעותך הר של לא מאוקצחה ולא מדוב שכה אין העולם רוצה לקבל מאלו שקמותך את טובתם אף הם חייבים מלקות ארבעים והוא חוותו ואומר הרי לך לשמחה ולשמם ולשם כל בעלי טובות שקמותכם סוף פרק דלד בספר הראשון בספר עמק הבחר מאית מנדלים או חר ספרים ספר ראשון פרק הי ספר ראשון פרק הי בספר ראשון פרק הי בספר עמק הבחר מאית מנדלי מוכר ספרים חבל על האכילה על צרת האכילה שהלמלא היא הייתה קבציאל לפני הר שלי גן עדן וחייב שם בילדותו חיים של עושר ורוב נחת לכל היה לו זמן ואת לכל חפץ שם את לשחוק ואת לרקות ברחובות את להשליח הבנים ואת מסעומתן את למחוץ ואת לרפוא את מלחמה עם חבריו ואת שלום כל דבר שמרבה עונג לילדים עשהה בחיי הולא היה גדול בקרב החבריה השובבה רק האכילה שהיה חסר היא שהשביטה את כל מסרסו היו ימים שבא לביתו אייף משות בעיר ומהבודה רבה והוא רעב ואין לכם אפילו כזית כיבתו טובה את מזונות ואין מודים לה אפילו במקצת בשעות הראות האלה היה בוחה ומתחכך נותן שתי ידיו בסערות ראשו וצועק ומתפלש בעפר עד שנת עלף ונרדם בלא חוח אבל ברוב הימים התלמד בצרות אלו והיה כייר אב ולחך בלשונו את ספתיו ושתק ומורה הוראה בסבלנות הייתה לו כילח אותו הלובה זו חולנית הייתה דבויה, כחושה ומדולדלה צברה נתפך ואחת מאוזני הדולפת ופקוקה במוח והיא יושבת בדעת בפינת הבית כיונת אלם שוממה אינה יורדת דמעה וכולה לא נשמע אלא היא מגרגרת בשעת בליאת הרוק בגרונה ומאקמת ספתיה אקימה משונה והאקימה זו לא מתוך רוגז ותרעומת על יסורי האקשים חלילה תובעת לבי ונעימה אלא עד רבה אקימה צפתיים זו אומרת שהיא מתאמצת לחבוש מחאובה שלא להתעניח מרוב צער בכל רם מורה כמחת בלבבו מורה הורעה כמותה היה יכול ללמד לאנוש בינה ולתקנו במיתות טובות הרבה יותר מכל ספרי מוסר ומעותם המוכיחים הנוראים והמשונים שדבריהם כגחלי אש ואפילו אותו החתול שהוא גונב זולל וסובב צינאה מוסר עסקל מרבו זה לא היה מתעווה עוד לכמה וחלב והסתפק גם בנסיובי הר שלי היה נער זריז ומזורז ואוהב שאשועים כיוון שהמדר רגלה והציץ על עולמו של יוצר בראשית מצא אותו טוב מאוד ומייד נתעבה לסמוח בו ולירקוד כמו אגל אבל העולם נהג בו מנהג הם חורגת מיד עליו פנים נזעמים כלומר, יזהר, ילד מסכן על לקבצן חמדת החיים הודיעות העמם של אוני ורעב ולחש לו בעוזנו מי הוא ומי מולדתו כולו קבצן ושאל לו הקושייה הראשונה ההר שלי לשמחה מה זה עושה ימי ילדותו שלהר שלי לא ארחו הרבה אך בימים זקנה קפצה עליו ונעשה היהודי קטן היהודי נתחייב לסבול במחייו המעטים צרות רבות כל כך עד שאין לו שיהות להיות ילד היהודי ילדותו כשמש ביום הגשם רגע זורחת ומייד היא שוקעת בתוך ענן חושך וארפל כמעט שהילד יצא מכיתוליו ייכנס לתורה מהסינטובים מהריהוקי ישראל גדול בהילוכו ובדיבורו ובמלבושו בעיצבונו ורוגזו ובכל סימניו ריבונו של עולם מה חשקה נפשי לראות אתה את יהודך הגדול שנעשה בעולםך מאותו היהודי הקטן שנזדמני לראותו פעם אחת לשעבר אותה שעה עדיין פעולו להקטן שתי שנים עדיין אני זוכר את שתי פעותיו את היר מולקי ותלית קטן שלו ועדיין קלסטר פניו הצנומים והנזעמים לנגדי זכורני כיצד נגלה פתאום מחדר משכבו לאחר שנה צהוריים שיעה ראשו מסובך ומרובב בנוצות פוסי הפציעה קטנה עובה אל עימו בפינת הבית ויושב על בירקיה ובידיו הקשרות נוטל ומוציא את הדד מחייקה ומברך עליו שהכול במתק לשונו ויונק אמן, אני תבדחילו רחימו מסתכל בהי יהודי ינוקה ובאם הורתו ברוב שמחה ונחת מסתכל ואומר אשריכם ישראל אמת, כשנעשה אשר שלי יהודי קטן עדיין היה מעורב עם חבריו ומתעולל עםם כבטחילה אבל אין אצלם הוללות זו שהייתה קודם לכם אלא נשתנת צורתה ונעשת בחשבון ובזהירות יותר שלא לקרוא בשעת מעשה הקפות ההבלועה ושלא ישתמת הכובע ויהיו עומדים גלוי ראש חס ושלום ושלא יתלוש ה-1 זה ערה מפהותיו של חברו וכל ענייני השחוק ומעשה הוללות אצלם היו מעין דוגמתם של אלו שהגדולים בעלי זקן עושים לספר עם איש גדול ולטייל עםו זהו ליהודים קטנים קוות גדול שאין למה להימנו והגדולים מדרגות מדרגותם קו והוא חתן למה להימנו חתן בבית חותנו ולמה להימנו זה שנעשה בעל הבית ועל גביהם אלו הקרואים כלי קודש מן השמש והחזן עד הדיין המעור הקטון והרב המעור הגדול והעומנים ובעלי מלאכה אצל היהודים מיני בני האדם הם ולא גדולים ועל הרוב הם באים בחברת נערים מבדחים אותם ומתעוללים עםם ביחד הר שלי התחיל מתוודא להגדולים מסתחקל בכל דאקיהם ומעזין לדברי שיחתם היו שני יהודים מסיכים זה עם זה כמו מאפר יצמח הר שלי ועומד על גביהם מגבי הראשו ופוער פי ושומע יהיו יהודים הולכים ומתיילים יחדיו הר שלי כאגל אחרי הפרה והולך אחריהם אדם בא לזכן מעלתו גדולה מאוד אצל הר שלי כסבו הוא אם זיקנה כאן אף חוכמה יש כאן מי שזכנו מגודל גם חוכמתו גדולה הכל יודע והכל יכול ומה שהוא מוציא מפיו אמת וצדק כשהיה מספר פעמים לחבריו דברי שטוט והוואי היה מאשר אותם ואומר שימו בנים ועלתי לגולי הרי כך אמר פלוני בעל זכן וכנגד שטוט מקוימת בעידות זו לא היה לחבריו פתחון פי ונסתתמו טענותיהם סבור היה הר שלי במי ילדותו שהגדולים עולם בפני עצמו והקטנים עולם בפני עצמו ואין שני עולמות אלו נוגעים זה בזה כאילו נימה אבל לאחר ימים רעה שטעות הייתה בידו ואימת אין אלו אלא עולם אחד הכל, הקטנים עם הגדולים ילדי האיברים ספה אחת ודברים אחדים לכולם ומהסיהם ודרכיהם גם חוכמתם ורובבי תורתם שווים ואין ביניהם אלא זה בלבד מה של לבין ישראל קטן אסור לבין ישראל גדול, מותר ומה שאצל בני ישראל בעלי זקן קרויה, חוכמה ומידת חסידות זו בעצמה אצל הבנים מחוסרי הזקן הם קורים הוולים דברי הוללות הרשלי שלנו, כיוון שנעשה יהודי קטן היה עומד רגל אחת בין ביני ישראל הקטנים ורגל אחת בין ביני ישראל הגדולים רגלו זו שבין חבריו הקטנים על כל פנים הייתה לה אחיזה בדברמה לפי שהוללות ילדים היא פשוטה כמשמעה לשם הוללות הוויות ודברים שיש בהם תפיסת כל חושיהם אבל זו שבין הגדולים הייתה מרפפת וחש הפעמים שהיא קלויה ברפיון הוללות זו של ילדים גדולים לפי שהיא כביכול לשם שמאים עניינה הוויות ודברי אירוח פורחים באוויר בגובה מרומים שליו כל אדם זוכה להשיגם ובאמידתו הרופפת הזו עשה הרשלי שתי אוזניו להשמוע דברי הגדולים ולמלא ניתנו לו כמה וחמה זוגות אוזניים היה משהבד את כולן לשמיעת דבריהם שהיו חשובים לא מאוד הרבה ניסים ונפלאות שמאה הרשלים מפי הגדולים סיפורי מעשיות לאין מספר מה שבשמיים העליונים מה בגהינום ומה בגן עדן והכול בפעות כאילו מקרוב באו משם וראו הכל ביניהם והיו מספרים מעשיות גם בגלגולים גם במיתים הטועים בעולם וגם ברוחות ובשדים ומעשיות במלכים ובעלייה או הנביא שהולכים בשליחותו של מקום ועושים חסד עם בני אדם וויותר היו מרבים לספר מעשה שהיה כאן בקבציאל שעשה רש גדול בעולם בימים ההם ועדיין העולם תוהה עליו בזמן הזה סוף פרק הי בספר הראשון בספר עמק הבחה מעט מנדלם או חר ספרים ספר ראשון פרק וו' This LibriVox recording isn't a public domain Read by Omri Lerner ספר ראשון פרק וו' בספר עמק הבחה מעט מנדלם או חר ספרים בימי רבי שמלכי זכינו של זה הנגיד רבי יודל הקבציאלי כך היו הקבציאלים הגדולים מספרים בפמליה שלהם בימי רבי שמלכי עליו השלום כשנתרבותה פעם אחת העניות בעיר רח מנה ליצלן השעה דוחקת ואימי הפורים ממשמשים ובאים עמדה קבציאל והלכה בינערה ובזכנה לכיסלון ולא נשאר בעיר מכל הגברים אלה רבי שמלכי לבדו וזה רבי שמלכי זכינו של רבי יודל איש חסיד ויהודי נלהב בעל צורה ונפש יפה מחסידי והזכן נר עולם היה עקר לא עליכם כל מיני תחבולות שעשה כדי להוליד בן וכל הכמיות והלכשים היו לבטלה עד שהניח לבסוף את כל התחבולות שעל פי דרך הטבע את בעל השם ואת הכדר ואת כל מיני המלכשים מי שלהם ומי שלנו להבדיל וחוכותיו לעבודת הבורה לעובדו עבודת תמה בעירה ופחד והתלהבות משונה ולהיות יהודי כדוואי בכל דרכיו וחוונותיו ובאמת היה רבי שמלכי יהודי בכל עבריו ועצמותיו לא נמצא כמותו בזמנו בכל איפר חיה כסלון מאה מיל מסביר כמו אותו בזמננו גם אם יחפשו בניירות יהודים יש אפילו גם בזמננו יהודים הרבה ברוך השם אבל הנקודה הנקודה היהודית כמעט שאיננה נמצאת עכשיו ובו של רבי שמלכי הייתה הנקודה היהודית ניצוץ אש זה אבל אין זה מעניין המעשה וגופה עובדה ככה קבצי אלמדה קודם הפורים והלכה ללכי סלון כדי לקבל שם חלקה במתנות להוויונים רבי שמלכי נשאר יחידי ונצטער מאוד שלא יוכל להתפלל ולקרוא מגילה בעשרה ולקיים מצוות משלוחמנות בפורים למי יש לך ואי מי יתבסם קדת היום ועד שהוא יושב כמה נתפורים ושרוי בצער תשעה בני אדם נכנסים לתוך ביתו שלושה ישישים מלובשים כפותות פסים אחד לבוש מן בגד משונה וחוב הגבוה בראשו הוא זכנו וואותיו סבוחות ומסובכות אחד לבוש מלבוש נוכרי כפרי ואיזו אור במותנב כעדרת שער אחד חותמו אבה ועדום עם חתתין חתתין נראה כמתנמנם ועומד בקושי על רגליו הוא שלושה עטופים כישמעלים הטיפה משונה לא כך להיגבר ולא חסימלה תשע בכניסתם נשקו את המזוזה ואמרו בכל רם ובשמלכי ובשמלכי מקבלת נהם בשמחה נותן להם שלום ושואל אותם מפני הקבוד מאין הם באים כדרך העולם ולשלושה היהודים העטופים כישמעלים מתוך שחשב אותם לירושלמים חלק קבוד ביותר אומר בלי בו אלו אורכים מהוגנים מפיהם משמע נפלאות ועל קבר רחל ממנו על הרזייטים ועל חמה התבריה אפשר יש אצלם אפר ארץ ישראל למחירה ועקנה בשביל גופי שלא תהה הערימה שולטת בו בקבר לאחר מתתי כך וכך היה מארהר ושמח בלי בו רבי שמאלתי אמר הכפרי הסוחרים האלה זה מבקשים אותך על ידי שתיתן להם רשות להתאכסן אצלך ואתה שחר הרבה תקבל חס ושלום נענר הבשמל כי ואמר שחר לא אקבל בשום אופן אורכים יקרים אתם לי כולכם והיה זה שחרי שהקיים איבני אדם מחובדים כמותכם סעודת פורים בסמך כדת ישראל יין ושי חר ושאר מיני משקה יש לי רב ולך שנצטרך עוד יוקח מיין המשומר במרתפי לפסח ואתה רב יהודי אמר לה כפרי הרי בעה לגלאטה ומסתמה לא תמנה עצמכה מכוח יין סרף הריין שלי טוב מאוד יין אתה אומר יין סרף אמר בעל החוטם האדום לבעל הבית בין סרף בקי אני מבין גדול שאין כמותי בכל העולם ברוך אתה וברוך תאמך אמר לו רבי שמאלקי מפרצוף פניך אני קר שמבין אתה כמדומה לי שראיתי אותך כבר וידעתי לך בשם לא פנוני אתה שנזדמני מברגל בקי אתה בין סרף מבין גדול באמת ואתה הרי יודע פירוש המילה מבין שאני אומר ידיעה תמה על בוריה יודע ומכיר עד אחד העניין של יין סרף מגיע החריפות והתאמים שיש בו עניין זה אינם מבינים אלה דוהרי דולקים יהודים נלהבים שכמותך רבי שמאלקי הלך עם הוכב לבית הכנסת והתפללו שם תפילת ערבית אחד מן הישישים קרה את המגילה בכל ערב ונעים כשהגיע לאותו המעשה בהמן הרשה שאלה לי גדולה ובא בעלילה ובמלשינות על ישראל לאבדם מן העולם כפץ בעלקו והגבוה הבזרו הנתויה ובכס גדול כל כך עד שנדבהל רבי שמאלקי ופרחה נשמתו כמעט ולא די לא בזה אלא שחפז ונתל אחת מכלונצאות החופה המצויות בבית הכנסת והיה מקבע מתוך כס ורוב חיימה על גבי הרצפה מתכוון בליבו בכל מקה ומקה להמן צורר היהודים אוכשהגיעה הקורא למפלתו של המען והיקו פניו של בעל הקוב ההגבוה ורקד מרוב שמחה אף האישישים רקדו תחתיהם איש על מקומו ואמרו שירה שושנת יעקב בניגוד נעים בעל החוטם האדום לא יכול לשלוט ברוכו וכפץ ואמר מה לי ולפיז מונחם אין לי שמחה אלא ביין והרעין היא מוכן ומזומן לשתות מיד במקום הזה יוס יין סרף בעהבה ומייד נתלהב גם רבנו שמלכי ונזדרי זובה לערונו של השמש והוציא מתוכו קנקן יין סרף וחוסות והתחיל שוטעים אוכב השמש בעצמו לא היה שם באותה שעה מפני שתנאי זה הותנה בינו ובין גבי בתכנסת בפירוש שבימי חנוקה ופורים כמו לכל בני הקהילה להחזיר על הפתחים וחיסלון ועוד הותנה ביניהם שהוא לבדו ראשי למכור כל ימות השנה יין בבית מדרשו והזכות נתונה לו עם זה למכור שם גם גלוס קאות של קוסמין דוב שנין ורקיקים נילושים בביצים וחי יוצא בהם שאינם תאונים נתילת ידיים והם בורם מיני מזונות כל אותו הלילה שמח רבי שמאלקי עם אורחה וביתו שמחה גדולה למחר הלכו כולם בהשכמה לטבילת שחרית רק בעלכותם לא רצה להלוח עםם לא אלך אמר לחבריו לא אלך עםכם מים סן ענפשי אל תפרוש מן הציבור יפציר בור רבי שמאלקי תראה מי המקווה שלנו קרושים עד שיכולים לחותכם בסכים ובעלכותם עמד על דעתו ולא זז ממקומו קריאת המגילה בשחרית הוא מנהגי בעל הכובע ושערה אוכים היו הכולקי אתמול לאחר תפילת שחרית ישבו לאכול ולשתות ולאחר האכילה התעסקו במשלו אכמנות ואחר כך הולכו על מיני מתיקה לחמניות ושום שומן בדבש לזכר אמן אוכלים ומתיבים את לבם במיני משקה הרבה ואחר כך חזרו וישבו לקיים סעודת פורים נעימו ואכלו ושתו ונתבסמו ונשתקרו כהלכה ובעלכותם היה מרבה בשטייה יותר מכולם יין רב כיצור הדברים היו מקיימים חובת השטייה במידה מרובה כל כך עד שכשבאו הקבציאלים ממוחורת שושן פורים מצאו את רבי שמאלקי שוכב כאבן דומם כשהקיצר בשמאלקי מיינו היה כחולם והשתומם ותמט מהגדולה האורכים אינם כלא היו ובאית כמו מהפכה איר בובייה משונה ואין דבר על מקומו משהו מבקש אינו מוצא ומשהו צריך לו אינו תמיהה גדולה לרבי שמאלקי ואינו מבין מה זאת אז כן, זיכרו לברכה גילה אחריכן סוד זל עם קורביו והמקורבים מסערו הוא למקורביהם והדבר נתגלגל מפלא אוזן עד שנתגלה לבסוף לכל העולם עכשיו, הכל יודעים מה זאת האורכים הללו היו מבני הכנופיה מאותה חבריי היקירה הישישים כך אמר זכרו לברכה אלה שלושה עבות בעל החוטם האדום הוא לא תשיקור הנגרר אחרי דודו עברה המבינו אבל עקוב ההגבוהה הוא מרוד חי לבוש בגדי מלכות ועל aligned אבוש כפרי הוא אליהו הנביא ושלושה אלו בעטיפה משונה הם מתיט día הוא כהן גדול ושני ב�ORT form בתivotי ושלושה אלו בתיףה משונה הם מתיטיה הוא כהן כהן גדול ושני בן仱 הוא עליו השלום אמר עד שהכנופייה הזו הלכה לרבי שמאלקי, בעם התחילה אליו ליטול ממנו רשות, בבנה שרבי שמאלקי הוא מפעמליה שלו, וכבציל היא חבל נחלתו. לכאורה היא נחלת הדוקס, אבל טובת הנאה ממנה לא היא. כלומר, זה אוכז בקרמי פרעה והוא חולבה. ובדבר כלהבית שנתלמו, יש סוד כידוע לי יודעיכם, המקום ימלך סרונך, אמר לו, וככה היה, מאותה שנה התחיל מזל משחק לו לרבי שמאלקי. סריל, אשתו השלישית, אישה נאה, ערכה בשנים, שלא נסע אותה לאט זקנה אלא בשביל שתהלו לבלת הבהית, הרתה תכף לאחר, אותו מה עשה? ובחוד השדשי, בשבוע לפני חנוקה, ילד הבן הלו הוא רבי מורדכי לימתות. כך צבעה הזכן לקרוא את הבן הזה על שם הצדיק מורדכי, ועל שם מתיטיה וחשמונאי. ורבי מורדכי לזה, הוליד את רבי יעק אובליה, הוא אבי רבי יודל הקבציאלי שבימינו. מעשה זה באמת נורא הוא מאוד, והשתה ניחה, מה שהנגיד רבי יודל הקבציאלי הוא בעל גאה ומשונה, וקופץ תמיד בראש, אפלפי, שהדיותו וכמצם גדול. כשהיה ההר שלהם מספר מהעשה זה לחבריו, היו כולם נהנים הנעה מרובה, וחמה נערים קפצו, ונתנו עד אותם, גם נשבעו שבועי שבועות ואמרו, כך נזכה לשמוע השופר של משיח, כמו שענו באוזנינו שמענו מפי אבותינו את הנפלאות האלה, והכול האמינו להם באמונה שלמה. אלא שני נערים אלה היו נחלקים בחוטמו של לות. אחד צועק ואומר, לא, ככה מראה בה, חוטם אדום בלא חתתים. והשני, רוקד כנוגדו וצועק, עם חתתים, חתתים, אבי יודע ומהימן ביותר, והוא אומר עם חתתים. והנה, מחלוקת ופלוקתה על האבות, אביב של מי, עדיף. שני יצדדים מחאיסים זה את זה, נערים נכנסים במחלוקת זו ומהומה רבה בתוכם. פלוקתה זו בעניין החתתים, אסתר רעש גדול בין הנערים, כמו אותם העניינים שעליהם נחלקים לפעמים חכמת דורינו בספריהם. כאילו החתתים וחיוצה בהם גופי תורה בתולדות נישראל. בשביל אותו החותם היו הנערים תופסים זה בחוטמו של זה, ובשביל כבוד אבותם היה מחלל זה את כבוד אביב של זה. הפחוטמו של הר שלי לא יצא נקים ידי חבריו, ונפצה לחבוד אביב. אבל בעיני אביב היה רע הדבר, שבנו מסר חוטמו על כידוש שמו, ובשביל מה? בשביל אימונות ודיוד במעשה שהיה. בשביל חוטם, אם כך הוא או כך? בו שווי קלם, היה אביב מייסרו ואומרו, עד מתי בנים שובבים, עד מתי המעשיות שלכם, עד מתי פראי אדם המעשים המכוארים אלא מעשי נערות שלכם. סוף פרקוו, בספר הראשון, בספר אמק הבחמת, מנדלי מוכר ספרים.