 Ja, politiken påverkas och politikerna påverkas av medieutvecklingen. Vanliga människor kan göra sina röster hörda på ett helt nytt sätt över hela världen. Men hur påverkade större skenden som vi har i kring oss? Nu så ska vi koppla över oss till Fredrik Vass, som är i Kalifornien i USA på Stanford University. Han ser oss. Ser ni den här lilla rutan till vänster där i hela publiken? Hej, Fredrik. Du är jajemen så bra. Du är journalist har nyligen avslutat en längre utlands tjänstgöring i Afghanistan, där du har jobbat med kommunikation inom militära operationer. Berätta kort för oss som inte är hundraprocentigt med. Vad är det du har gjort? Alltså, det finns någonting som heter psykologiska operationer inom försvarsmakten, och det låter lite krångligare än vad det kanske är. Det handlar om att vara egentligen en marknadschef eller en PR konsult och jobba med varumärket i ett insatsområde. Och i mitt fall så handlar det ju om Afghanistan och hur vi kommunicerar gentemot afghanska befolkningen. Så det är det som har varit mitt huvudansvarande. I morse så hörde vi Kinga Sandén pratar om utrikes journalistiken, hur den har förändrats med hjälp av realtidsmedierna. Där du har varit i konfliktområden där får man ju också delvis konflikterna via medierna. Men skillnaden idag är att många fler människor har tillgång till medier och genom att blogga eller twittra så kan vi ju alla ha en egen mediekanal egentligen och berätta vår version av verkligheten. Hur påverkar det liksom de strider och de konflikter som är fullgång? Det påverkar de ganska mycket skulle jag säga. Det är väl ingen nyhet att till exempel Talibanerna använder YouTube och andra video kanaler för att spida sina budskap och spida sin propaganda och det är ju liksom åt båda håll kan man väl säga. Samtidigt så ger det ju en chans för för lokal befolkningen att uttrycka sig och kommunicera från ett krisområde också. Så det är väl liksom det finns både bra och dåliga sidor av det. Du nu när soldaterna själva kan spegla sin verklighet och vardag kan kan vi se en mer liksom ärlig eller rättvis bild av vad som pågår. Tack vare det. Jag tror att vi kan se en mer en bredare bild och en djupare bild samtidigt. Jag tror inte att en enskild soldat eller en enskild motståndare om vi nu säger så ger en mer opartisk bild. Däremot är det ju summman av alla kanaler som som kan ge bättre bild. Det finns restriktioner för kanske hur mycket man kan säga som som soldat och det har ju funnits exempel på till exempel en amerikansk soldat har bloggat eller skrivit på Facebook från ett hangar förtyg. Vart man är någonstans i världen och då har man kunnat plotta ut rutten hur det är. Hur det fartyget har rört sig och sådana saker så att det är ju. Det där skulle jag komma in lite på. Vad är det. Vad finns det för begränsningar eller vad är tillåtet när man är på tjänstgöring utomlands och jobbar med med skarpa skarpa lägen. Det finns olika olika begränsningar i olika länder. Jag kanske än att de här begränsningar inte är riktigt testade än så länge. Så det är ju sociala medier relativt nytt i alla fall om man tänker på hur länge mänskligheten har krigat. Men det är ju ingen som riktigt har testat gränsen för hur mycket får man säga. Vi hade ju någon restriktion så mycket ut på att man kanske inte skulle berätta vad man skulle göra i månd, men man kunde gärna berätta vad man gjorde i går. Det handlar om operationssäkerhet och att man inte avslöjar vad man är på väg. Sådana saker men det är ganska enkliga och följiga och det tror jag många respekterar men sen finns det lite mer. Det här många bäckar små att om man helt plötsligt personalister från utan styrkan är ganska lätt att få tag i så då kan man. Hört läggare och vilka personer som är där nere just nu. Vad har de för bloggar och Facebook-konton och på så sätt skapa en aggregator eller en fid av alla alla små uppdateringar och skapas en ganska bra bild av vad som händer. Så det finns en risk i det. Men som sagt det finns ingen riktigt. Jag upplever inte att det finns en tydlig signal från försvarsmakten eller hur mycket får man berätta och vad är okej. Och finns det någon hotbild hemma i Sverige till exempel mot anhöriga och sådana saker. Det är lite olika olika bjuder. Nu när du har varit nere i Afghanistan så berättar du att du har jobbat en del med kommunikation gentemot den afghanska befolkningen men du har också bloggat och twittrat en del hem till Sverige. Hur har du tänkt och resonerat där. Vad sa du. Hur har du tänkt och resonerat där. Vad har du beskrivit och berättat om och lyft fram. Jag har väl inte känt mig hindrad att berätta någonting egentligen det enda som har hindrat mig över så fall min personliga tillvaro där nere det vill säga om jag säger saker som jag hänger inte ut mina kollegor eller eller liksom skriver jätte avslöjande saker för jag är ju där på uppdrag och försvarsmakten och det är där det är de som är min uppdragsgivare. Jag är inte därför att vara någon slags en beddad journalist men men så där finns någon slags mental begränsning för mig själv att man vill inte göra livet svårare för sig än nödvändigt när man är där nere men däremot har jag försökt berätta om saker som jag kanske upplever att man inte skriver om i Mainstream media hemma i Sverige eller eller berätta om vardagen där nere så att säga. Så det är väl de bitarna att man får fram vad är det vi gör där nere egentligen och varför gör vi det och försöka liksom berätta ut några frågor kring det. Du har ju befunget dig i situationer som har varit som jag förstått är ganska obehagliga när jag varit nere i Afghanistan. Jag vet inte om jag skulle säga att jag om jag gjort det men det är klart att det finns en allmän stress nivå som är hög där nere än vad det är hemma i Sverige så självklart har det varit jobbigt när kollegor och annat har drabbats av dödsfall som vi hade och eld över fall och liknande saker så att den generella miljön är ju en riskmiljön. Men att ha jobbat i den miljön och upplevt är hur tror du att det påverkar dig som journalist och ditt framtida arbete också med medierna i realtid. Just realtids medierna tror jag man kanske uppskattar mer den delen hemma vad de går att användas till och man får ju också en mer komplex bild av ett konfliktområde vad det innebär och och hur hur det kan finnas fler fler stories bakom löpselarna så att säga och genom att jämföra mina upplevelser med till exempel om det händer någon annan del av världen. Så det tror jag för mig känner jag bara att det har gynnat mina mina möjligheter att analysera och ta till mig den typ av kanaler i framtiden. Om du pratar med människor framöver hur liksom hur tänker du i sådana diskussioner. Vad ska man lämna ut vad är offentligt vad är privat har du någon någon grundregel som du känner att det här har fallit på plats nu under den här tiden i Afghanistan eller efter det att du har fått någon ny guidlinje genom i ditt tänk. Jag känner att jag har en ganska tydlig fingertopp känsla eller som man har skapat sig under den här tiden där man känner sig att om en ungefär så här mycket kan jag berätta. Men problemet är väl att den fingertopp känslan är personlig och den är skapas för varje soldat som är där nere. Och varje person gör den bedömningen själv. Det är precis som precis som i övriga sammanhang så det är svårt att styra realtidsmedier och sociala medier på ett generellt plan. Det blir väldigt mycket upp till individen och då lägger man ett ganska stort ansvar på en enskild person. Tycker jag att att liksom göra den bedömningen sen så tycker jag att det funkar hushålligt bra än så länge. Men vi får se det kanske dyker upp några skandaler. Det fanns ju i Danmark så var det ju några som hade kommunicerat på Facebook några soldater om om deras operation och vad de skulle göra och använda Facebook som kanal och färd planerade det kanske inte det bästa. Tror du att det kommer komma. Du sa det finns ändå inte några riktiga eller tydliga riktlinjer för vad som är okej och inte kommer att komma en manual som man får med sig. Nu ska du åka på utlandsuppdrag. Det här får du skriva om i Twitter. Det här får du Facebooka. Det tas upp under utbildning i Sverige och det beror på lite vem man frågar. Du kan prata med någon som säger så när men ni ska inte blogga ni ska inte skriva någonting och sedan så säger någon annan att när men det är klart att man vill berätta hemåt vad man gör och då kan man göra en bedömning för varje tillfälle. Så jag tror att det är svårt att skriva den där perfekta manualen utan det handlar väl om ett allmänt säkerhets tänkande som man redan har och många i många försvarsmakten är redan med kanta med det tänkande så det handlar bara om att använda det online också. Tack så mycket för att du delade med dig. Du är på Stanford University nu. Vad gör du där. Jag deltar i en konferens i innovations journalistik som anordnades för 7 året i rad och jag var här förra året också så att jag tänkte återvända och se om det har skett någon skillnad. Jag vet inte. Det är lite lite bitter till mediebranschen här också men det känns ändå bra. Har du givit någon input till andra journalister som är där nu från dina nya erfarenheter. Jag vet inte. Det är många som som frågar men det är svårt att ge en sånna elevator pitch vad man har varit med om men jag är annat än att det är väldigt stora kontraster och det är väldigt stor skillnad på att sitta i Silicone eller i Stockholm eller Malmö och prata om de här medierna när man jämför med hur det ser ut i Afghanistan till exempel även om man internet tillgången finns där också. Tack så hemskt mycket för att vi fick möjligheten att prata med dig Fredrik Vass direkt med oss ifrån USA alltså. Tack så mycket.