 Ærede gæster. Mit navn er Maria Møller, og jeg er meget beærede over i dag at blive en del af Aarhus Universitets officielle historie. Jeg begyndte på Aarhus Universitet i 2012, og jeg er netop påbegyndt mit sidste år som kandidastudierende på uddannelsesvidenskab. Det er hurtigt, at jeg har nok regnet ud, at jeg dermed ikke er en del af det politiske ideal. Jeg har nemlig skiftet uddannelser under vejs, og det her jeg vil begynde min fortælling. Jeg begyndte mit uddannelsesforløb på Aarhus Universitet i Hærning. Her læser jeg internationale kommunikation og multimedier. Jeg er født opvokset i Hærning, så det virkede så dejligt trygt at blive ved det, jeg kendte samtidig med, at jeg startede en nyt kapitel i mit liv. Jeg har lært meget siden dengang. På studiet fik jeg mange nye gode venner. Jeg synes faktisk, det var rigtig fedt at studere i Uddannelsesbyen Hærning. Jeg lærte hurtigt mine medstudierne at kende, og underviserne på tværs af uddannelserne. På mit sidste år var jeg i praktik. Her lærte jeg, at jeg ikke var kommet på rette hylde. Ikke et undord at sige om praktikstedet tvært imod, men jeg kunne mærke, at jeg skulle noget andet. Jeg og min personlige enskaber skulle sætte sig mere i spil. Ved en tilfældighed hørte jeg om uddannelsesvidenskab, og jeg var sålt. Som uddannelsesvidenskaber bliver jeg ofte sport hjemme. Hvad kan du så bruge det til, eller hvad bliver du så? Ofte fortæller jeg, at eftersom at vi i Danmark har bestemt os for, at være en del af den vidensøkonomiske dagshorten, så gik det i sig selv ret gode mening, at uddannede folk tager vidende masse om vidende, uddannelseslæring og udvikling. Nogle gange så er jeg lidt med modig, og så svarer jeg, at drømmen er at blive enten eller at sidde der henne af. Jeg interesserer mig nemlig, og heldigvis kan man sige ualmindeligt meget for uddannelse. Da jeg har startet på uddannelsesvidenskab, så faldt det hele lidt mere på plads. Og så vil jeg kunne mærke, at jeg nu havde ramt rette hylde, så ville jeg aldrig have været i to år i herning for uden. Jeg kunne nemlig mærke, at jeg anden gang havde en bedre fornemmelse af at være studerende. Jeg var selvfølgelig også blevet to år ældre, og jeg havde lært noget ved. Og selvom internationale kommunikation og multimedie kan virke langt fra uddannelsesvidenskab, så havde jeg lært meget, jeg kunne tage med mig. Som uddannelsesvidenskaber så tror jeg på, at så længe, at vi reflekterer, undersøger, lykkes og tager fejl, så lærer vi altid noget. Vi lærer tidligere og tidligere at være fokuseret og målrettet for at få gode karakterer. I Folkeskolen skal du i dag have et karaktergemsnit for at komme videre i uddannelssystemet. Og vi har længe været vant til, at vi på ungdomsuddannelserne skal have et godt karaktergemsnit for at komme på universitetet. Som det nyeste indfører man nu nogle steder, et minimumskaraktergemsnit som adgangskrav for at kunne starte på sin uddannelse. Studiemiljøsundersøgelsen viste i 2017, at de studerende på Aarhus Universitet var blevet mere stresset og mere presset. Vi har i nogle år nu hørt om hurtigere gennemførsel, og hvis ikke vi når det inden for tiden eller inden for de givende forsøg, så mister vi vores levegrundlag og risikerer at blive som en ud af vores uddannelser. Det kan jeg godt forstå, både stresser og presser. Jeg har jo godt tænkt mig, at vi huskede os selv og hinanden på, at man altid lærer noget. Det er for lidt over et år siden skrev min bacheloropgave, var min læringskode steil og badgående. Min examensmark og jeg brugte mange timer på at læse og undersøge og nørte teorien. Vi lærte begrænsningskunst, og vi interviewede og transkibere i hvad der virkede som evigheder. Jeg tænkte, at toltallet måtte være lige inden for Rækkevite. Jeg fik 7, men det var her jeg lært allermest. Jeg lærte, at karakteren ikke var et udtryk for, hvad jeg havde lært eller ikke lært. Den var et udtryk for, om jeg har ramt inden for, og opfyldt læringsmålne. Som uddannelsesminskaber skulle jeg måske have gennemskuddet lidt før. Men det var først efter denne oplevelse, at det gik op for mig, at karakteren ikke er det vigtigste, og at det ikke er inden til examen, at jeg lærer mest. Jeg synes grundlæggende, at det er godt, at vi har læringsmål til hvert fæg. Det er både godt for den studerende, at have en udgangspunkt, og at det er godt for underviserne, at have noget at vurdere efter. Det er en sikking for begge parter. Jeg mener, at det vigtigste er, at vi anerkender, at der er altid af læring, selv når vi ikke opfylder læringsmålne. At vi kollektivt i talesætter, at 12-sallet ikke er det eneste udtryk for, at man kan noget. Gennem et uddannelsesforløb, har jeg lært mest, når jeg har deltid i mit studie, når jeg har fordybet mig, og når jeg har fået vejledning og feedback. Og når jeg en gang imellem har taget en reksam, er der to. Akkendelsen er, at man nogle gange ikke kan leve op til de krav, der er stillet, og de forventninger man har til sig selv. Og at være okay med det, den læring ville aldrig have været for uden. Jeg har da lært allermest, som studenterpolitisk aktiv. Jeg har lært at have sat med i uddannelsesnævns og akademisk rådsmudder. Jeg har lært at have sat med til studenterrådet Fælles Rådsmudder, hvor jeg har med studerende på Tverset Universitetet, som brænder for og interesserer sig for vores universitet. De ting, jeg har lært under lange myder og faglige diskussioner og stimulerende samtaler i mindre formelle sammenhænger, det er ting, jeg aldrig vil kunne lære, ved at læse en bog. Jeg kan være urolig for de studerende's mulighed for at lære noget, at det, der er allervigtigst. Særligt, hvis det eneste, vi fokuserer på, er hurtig gennemførsel og høje karaktergemsnit. Og også ideen om, at det vigtigste, at lære, det står i studioordnings læringsmålet. Mit ønske og håb for fremtidens Aarhus Universitet er, at vi igen bliver mere fokuseret på vejledning. Og at vi husker, at der ikke er læring for, at vi charakterer med mindre, at den er efterfuldt af en konstruktiv feedback. Jeg er sikker på, at med så vidende et universitet, som det, vi er en del af, så lærer vi alle sammen noget, lige så snart, vi taler sammen. Med disse ord, vil jeg sige, Stort til lykke, Aarhus Universitet, med de 90 år. Tak for jeres tid og rigtig god årets fest.