 פרק שישי, מסעות בניימין השלישי. This is a LibriVox recording. All LibriVox recordings are in the public domain. For more information or to volunteer, please visit LibriVox.org. מסעות בניימין השלישי מעט מנדלי מוכר ספרים. פרק שישי, בניימין מקבל מקט לחי. בניימין עמד בהשכמת הבוקר, ועבריו נתעצמו מעט אחרי ליל תפילה זה. על ידי מעשה האגל, נתגלגילה ובעה רפואה למחובב, ורעבו מעשה ניסים. ומכאן הביר היה לסנדריל כמה תועה האדם שמתונן על פגעיו, ויינו יודע שאינם באים עליו אלה לטובתו. ואינו מבין שהכל עושה הקדוש ברוכו שליחיו, אפילו בהמה, ופעמים גם בן בקר, יכול להיות רופא חולים. בפגיעה זו בלילת מול רעה בניימין סימן טוב לו, שנשיאתו נעשה את משעתובה, והשם התמרח יצליח את דרכו. אם הפגישה בחדי מים סימן טוב הוא לאדם, תפילה בתוך חבית מלאה מים על אחת כמה וחמה, מסייע סנדריל לבין ימין מינימוסו של עולם. אבל בשביל שבין ימין עדיין חש ברגלב, ובשביל שהייתה לו מנוחתו נעימה על הרמת טבן בחדר משכבו, נשתקה כל יום המוחרת בשכרונה. למה היה דומה, לספינה ששבתה על סרטון בים, ואין רוח נושב ומזיזם ממקומה. וויום השלישי, השכימו, טיירינו בבוקר, והלכו לדרכם. בניימין מהלך ופוסי הפסיעה קטנה, שר וזואף ושותק. פתאום תפך לו על מצחו, ועמד ופתח פי ולא אמר כלום, כאדם שדיבורו מסתלק בשעת צערו. ולאחר שר קלה נהנח והגע ברוחו הקשה. אוי, סנדריל, שכחתי. מה שכחת? ואיכן שכחת? קרה סנדריל מחזיק בטרמילו וממשמשו בידו. בוויתי סנדריל, שכחתי בוויתי. מה סלכה הדעתך בניימין? אמר סנדריל, מתלתל את טרמילו ומסתכל בו. כמדומה לי אצלנו פה כל הכלים, שהאדם מצטרך להם בדרך. הטרמיל ברוח השם, כאן. תליטו תפילים בסידועים, כאן. קפותיות לשבת, אהפן כאן. הכל כאן ברוח השם. ומה לנו עוד? עד רבה. אמור, באזכה לשמוע, מה שכחת? דבר יקר סנדריל. דבר שחיינו תלויים בו, והלוואי שלא יגיע לנו שום מחשול מזה ושלום יהיה לנו. ואם חלילה, לא יעלה ולא יבוא, יערה לנו, על תפתח בל הסתן, מחשול ופגרה בדרך, נרגיש כמה חשוב הוא אותו הדבר ששכחתי. מתוך שהייתי בהול בשעתי יציאתי מביתי, שכחתי ולא אמרתי אותו הלחש, הנמצא כתוב בספר, והוא לקוח מתוך כתב יד ישן נושם. לחש זה, כך נאמר שם, צריך האדם לעומרו, קודם נשיאתו, אצל שער העיר, והוא שמירה בדוקה ומנוסה מכל מיני מזיקים, ופגעים רעים בדרך. זהו מה ששכחתי. אפשר רצול לך בנימין לחזור לביתינו, אמר סנדריל ביתמימות. וכי חסר דעתא ומשוגע, גאה רבו בנימין בן זיפה, ופניו מתלעתים כאש. לחזור אתה אומר? אחר כל האמל וההגיעה, וכל התלעה בדרך לחזור לביתינו, ומה יומרו הבריות? והעולם, מה הוא יומר? מה אכפת לך העולם? מאנה סנדריל ואמר על פידר כו. שמה היה העולם מבקשך ונתן לך עיצה על הנשיאה הזו? או שמה קנה אותך העולם בשתר ומסר לך להוצאות הדרך שתהה הולך ושת בארץ? ואלקסנדר מוקדון לגלג עליו בנימין ואמר, כלום היה העולם מבקש אותו שיאלך לאינדיה ויעשה שם מלחמות? וכל אותם הנושאים הללו אצלנו היהודים כלום העולם ביקש זאת מידם? אני אינדיה כלום, גחך סנדריל ואמר ולי, לא אכפת כלל עם היושבים מחווד יש בביתו וזה היה לדעתי, נעליהם ונעל העולם היי שוטה שוטה אתה, אלקסנדר מוקדון יש לך בביתך, כל טוב שב לך במנוחה יכול בסמך את לחמך וייסיסו בני מאיך שוטה עוד אינדיה אשרי יושבי ביתך עם ריאנשי ושיחת הבריאות תורה היא להבדיל התיירים שלנו עמדו והתחילו מדיינים זה עם זה בדרך סנדריל שואל ומקשה ובניימין מוכיח לו שהוא שוטה ואין לו שום ידיעה בעניינים הללו למה היה סנדריל דומה אותה שעה לסוס טוב שנשמע תמיד לבעלה ועושה רצונו ופתאום נכנס ברוח שטות והוא עומד קוממיות על שתי רגליו בועט ומתקש ואינו זז ממקומו אפילו כשאתה רוקד כנגדו הוא מלקה ומקות מרדות ואם בניימין לא היה מלקה ברצועה את סנדריל התמים שנעשה עקשן באותה שעה הרי היקר אותו בשבת פי ואמר לו דברי קיבושין קשים כגידין שהחזירו למותיו ונעשה רך ונכמה לו כקודם סנדריל עשה אוזנב כאפר כיסת לשמוע דברי בניימין הנפלאים מחריש ושותק ולבסוף פתח את פיב ואמר כדרכו אם אתה רוצה דווקא כך יהחך מה אכפת לי כשניצח בניימין את סנדריל הרים ושניהם פעמי רגליהן וחזרו והלכו לדרכם ימים רבים נתלבדו בדרך ובעזרת הנותן ליעף כוח הגיעו ובאו לצלמונה תיירינו החביבים לא ראו כרח כצלמונה מי מהם וזו להם עיר גדולה מרובה באוכלוסין הראשונה ולפיכך מה החידוש יש בזה שהיו תולים מניהם לבתי החומה הגבוהים ולכל מה שלפניהם הסתכלים בהם ברטת ובטמעון לבב היו מהלכים בצידי הרחובות הליכה משונה על ראשי אצבעותיהם ורגליהם מרפרפות על גבי אבני הרצפה נוגעות ואינה נוגעות פוסעים ונזרים שלא יגיע על ידם שומנזק חס בשלום רגליים של בני העיירות הקטנות שלא תאמור רצפה מעולם אפילו בבית בעליהן שהן דשות וטובאות בתית חוצות מרבץ חזירים ואינן חוששות רגליים הללו בדין הוא שמתבלבלות ומתמותתות קשיקור כשמרגישות פתאום רצפה של אבני מתחתיהן ומרטיעות ופוסעות בזהירות משונה והילוחן אינו הליכה ישרה רגליים חדשות מקרוב באו מהעיירות הקטנות כמה קיר מיד מתוך הילוחן ברכובות המרוצפים שלא כדרך הילוחם של בני הקרחים התיירים הבטלונים שלנו היו מרימים פעמי רגליהם בחובד ראש ומפנים את הדרך לכל עובר בדחילו והכנאה יותר סנדריל היה אוכס בשעת מעשה בכנף בגדוש לבין ימין ומושחו להתתו מדרך ואת היה זו גרמלו לסנדריל שיהיה מרקד פעמים עם מי שבה כנגדו פלוני הולך לו לדרכו ונתקל בסנדריל ועד שזה ממהר ונותם מפניו לצד ימין כבר הקדימו סנדריל ועומד שם והרי הם הסדרזרים ומחגירים ונוטים שנייהם כאחד לצד שמאל וחוזרים חלילה אחד העוברים שלא היה ניחלו לרקד כנגד סנדריל וחזיקו בשתי עדיו והתתילו בכוח לצדו בכמעט שלא נתרסקו עבריו ופרחה נשמתו הכל היה חדש בעיני תיירינו וחסבורים היו שהכול מראים עליהם בעצבה מתי החומה הרמים משגיחים להם בגעבה ומאמידים עליהם את איניהם את חלונותיהם הגדולים המרכבות משתקשקות הקרקרות מחרקרות הרחובות הומים הכל זו אףים ומתילים אימה והכול קורה אחריהם רגזו קבצנים רגזו עירנים רגזו ודומו כסבור אני בניימין אמר סנדריל מגבי הראשו ותולה אינה בבתי החומה בירת הכבוד כסבור אני שזוהי מעין סטמבול מה? סלכה עדת חש אותה מה לזו אבל סטמבול נענה בניימין מהכב מפניו משחוק כאילו סטמבול היא עיר מולדתו סטמבול שותה יש בתק רחובות כל רחוב יש בו תק פעמים תק בתים בל 15 או 20 קומות וכל בית דרים בו תק בני אדם סבור התאה שבזה באת לסוף שבחיה תאיתה חמטנה יש ויש מבואות שמתות ביצאי המים שווקים קרמליות וקרפיפים סרטיות ופלטיות ככל הים איייייי קרה סנדריל מנענה הראשו מתמיה מה נורא קרח גדול כזה אבל בניימין בבקשה ממך אמר לי מעין באו לעולם הקרחים הגדולים האלו איזו רוח נסה האדם למקום אחד שיהיו נדחקים ודרים איש על גבי חברו בבתים גבוהים כאילווצר להם העולם ואין אדמה לפניהם מסתמה יש טעם לדבר זה שמה הוא מתעם זה כמו ששמעתי מפיז קיננו בבית המדרש שנשמתו של אדם חלק אלוהה ממהל והאדם נמשך אחריה ומתרפק רק למעלה למעלה לא יש דברים הנוכי ולא אוכל להרצות מחשבותי קראוי ולמוסרן בפרוטרות כמו שאמרו הם בלשונם ואתה בניימין דה לך ואם שגיתי לא תלאג לי הן איש פשוט אני ולא למדתי חוכמה ומה החקרנים שלך אומרים בזה בניימין אפשר בא לידך שיחה בעניין זה באחד מספרי החקירה שלך על פי חקירה אמר בניימין בעקימת שפתע עם זו של תלמיד חכם מחזיק נפעת דזקנור וממשיך לדיבורו על פי חקירה יש בעניין זה שיחה עמוקה מאוד אבל לא פה המקום לדרוש בזה וגם דעתך קצרה להשיגה ופעם אחת הירחתי הדיבור העניין אצלנו בבית המדרה שם וחידשתי בו חידוש נפלא מאוד בעזרת השם ובזה נתיישבה לנו הגמרה על עשרה קבין עניות שירדו לעולם וגם המקרא כמעלה הארץ חמאס העניין עמוק מאוד ואף על פי חיים אשתדל כפי אפשר להסביר לך אתה מקצת מן העניין הזה חומה שראי למה לת הסנריל לדעת שיושבי אוהלים היו אבותינו מעולם ובשעת דור ההפלגה מיישו מתקבצו כל בני האדם למקום אחד והתחילו עושים לבינים ובונים עיר עם חומות גבוהות בשמיים מאסה הקדוש ברוכו איך נס בהם מהומה גדולה ומבוכה בכל מהסייהם ולא שמע אי שצפת ראה וסנעו זה את זה ונתפרדו ונתפזרו אחר כך בכל העולם אבל חת דור ההפלגה שומעתר עוד לא פסק לגמרי התאהבה לדחוק זה את זה לבנות בתיים כמגדלים לעשות להם שם ולעלות מרום עדיין הולכת ונמשכת באבונותינו הרבים אברהם הבינו שצדיק היה למה אתה וענשך נדחקים בעצמכם ודוחקים גם אותי הלא, כל הארץ לפניך היא פרד מעליי לא הספיק בנימין לגמור את דיבורו קפה צלב ועל סנריל רוגזו של אגלון אחד שבא מאחוריהם כמעט שלא הזיק אותם בדורבן אגלתו הוא מעורר עליהם שוט גוער בהם ומקללם בזעם הוי, בתלנים למה אתם זוכחלים כסרטנים וחוסמים את הדרך לעוברים הוי, נתויי גרון בעלי פיקה או גלויי חזה הוי, טיפה צרוחות התיירים שלנו מתפרדים בפחד נוסעים את רגליהם ורצים בהולים ומבוהלים כאכברים שתאמו שם המוות איש לעברו סנדריל ראץ ונתקל בקורה שהייתה מוטלת פירשות הרבים ונשתתך מלא קומתו על הארץ ובניימין רץ ונתקל באישה תגרנית מן השוק וסל מלא ביצים בידה הביצים נשברו ועליו יצא כצף גדול התגרנית הזו פצתה עליו ביהליו לאה אותו חיים ולשונה כאשו חלט מנבלתו ומקללתו כללן עם רצת וגם הסתה בו מעשה ונתנה לו מקט לחי ועוד ידע נתויה להחזיק בזכנו ופיאותיו ונס נעשה לבינימין שיצא שלם בגופו וועצמותיו מתחת ידיה ונמלת לאחת החצרות ולשם יגיע גם סנדריל בן זוגו ונתפל לו אוי כמה קשה ישיבת קרחים אמר סנדריל מכנח בכנף בגדו הזוהמה והזעה מהלפניו הכל בדוח כאן ואין חר השי להרים יד ורגל כרצומך הגוף אינו שלך ואנשמה אינה שלך ובכל פינה שאתה פונה אתה עובר בלב כאן בבלת עמוד וכאן בבלתנוח וכאן בבלתנוע ואילו כשתיפול כאן תיגוף באוון רגלך ותמחץ ראשך אצלנו שיפול האדם וכם ואין כלום וכאן נפלתי על הבני המקום הזה וכמתי בדוח הגדול ועדיין כל עבריי מרגישים את כולם יישה הרוח אתה נפכחו אינך הסנדריל ותבין קצת מה שפרשתי בעניין דור ההפלגה שם נענה בנימין מנשם בקושי מרוב עמל ותלעה היוצא מדבראי שאין חדש תחת השמש השמש כשהיה ודור ההפלגה באוונות עברבים גם כן כשהיה בהמונו, ושאונו ושגונו ובגנבה, וגזלה ורציחה שלו נחסור לענייננו אה, ילכו כולם למטה הפסיק סנדריל לדברי בניימין ואמר, קום, בנלך למנוחתנו הנה פני חמשוני מאוד תותך מתלהטת כי כנס הרוח באווייה של החצופה הזו התריח נעב עם חילת קבודך וכנח את פניך דומה שאותה החצופה תנפתך בשעת מעשה בחלמון של ביצים סוף פרק שישי בספר מסעות בניימין השלישי מעט מנדלי מוכר ספרים מסעות בניימין השלישי פרקים שביעי בשביל בניימין על דרלמוס יבאה בענייני המדינות באחד מבטא מדרשות שבצלמונה היה ראש גרע בשביל בניימין על דרלמוס יבאה בענייני המדינות באחד מבטא מדרשות שבצלמונה היה ראש גדול על מלחמת קרין באותם הימים לשקט אחרי התנור שם נחלקה לחיטות משונות זו מזו בדעותיהן כל קיטה וחיטה ראש הישיבה שלה יושב בפמליה שלו ומזווג זיווגים מדינה פלונית לפלונית מגיד מראשית אחרית איזו לחרב ואיזו לשלום וחותכת גזר דינן חייקיל בעל מוח עם בני חבורתו עומדי מצאת הגביר העביתה היא וקטוריה המפורסמת בעולם מפליגים בשבחה בגאון עוזה ורוב חוכמתה ומוצאים תעמים וחוונות בכל מעשה היה אור לגי כביכול בן הערותו גם נוקד את המצות ביד מהירה ואומן גדול בהקמת הסוכה שאין כמותו תבלה של לוקשין המרדי והמגרפה וספסה לחלב שברי לוחות של שולחן וחיראי אמיתה וכלונסאות מכלוב של תרנגולים לא היו קבועים יפה יפה בסוכות של אחרים כמו בסוכתו פעמים לדבר בענייני חוכמה ומלכה כמו בבניין הטבע של נוח בהקמת המשכן והמקדש ובבניין בעית הבחירה להתיד לבוא היו הכל חולקין קבוד לחייקיל ואמרו דבר זה שהייך לחייקיל חייקיל הוא יודע חייקיל היה משיח במכונות של אנגליה ומספר עליהן נפלאות גדולות כל כך עד שכל שומעיו קבודים ומשתוממים וכשאחד מבני החבורה נכנס לתוך דבריו וביקש להידע תעמו של דבר מבני מה זה חך וזה חך היה חייקיל מיישב לו את הכל במין נוצא עשויה לדבר שהיא רוח החיה באופנים מעכם בשעה דיבורו את פנריו וסוחק בכן ובנאימות כאילו העיר את עיניו בתיירוץ מספיק זה כללו של דבר במין נוצא זו היה חייקיל מפרש כל המכונות ומלכת מחשבת גם מה עשה האורלוגין והטלגרף והקלירינה והקטירינקה וכל שאר מיני ההמצאות שבעולם אבל איציק פשטן לעולם לא הייתה דעתו נוכה מאותם מיני הנוצות של חייקיל בעיניו היו הדברים כאחד מדברי מינות היה מלג לגלה ואומר עוד מעט בחייקיל יומר שהגולם ושאר המופטים כיוצא בו אף הם נעשים על ידי כוח הנוצא דברים בתיילים והאמת היא שכל דבריו היו אל ואינם כלום ולפי שחייקיל בעל מוח קרוך היה אחרי ויטה לפיכך איציק פשטן בר פלוגטה שלו עמד מצד רסי מספר את מעלותיה ומגין עליה בכל מהמצאי כוחו כל אחד משני הצדדים משתדל כפי כוחו להתות אחריו את שער הקיטות שבחבורה ובשעה שחייקיל בא כמעט לידי גמר למזל טוב עם שמואל בקסור ראש הכנופייה העומדת מצד דודנוי שמעל וקרוב להתפשר גם עם ברי לצרופתי בנפוליון כפץ איציק במחאה כנגדו ומשחלה וטוביה מק בעל בריתו של קיסר ירום הודו ונתפרדה החבילה שמועות מבילות יוצאות ובעות מכל הצדדים הקיטות עומות ומאמידות כל זוואה והמולה וחותלי בתי המדרש מזדה הזהים ורועשים ובימי המהומה הגדולה הזו הגיעו טיירינו לצלמונה ובאו וניתחסנו בבית המדרש הזה סנדריל שמסגות טוב ונוח לבריות לא היה מתעקש ועומד על דעתו גם בענייני המדינות ועשה רצון כל איש ואיש אתה רוצה לך מה אכפת לי, יהיה אחר ובשביל מדעתו זו היה נוסכם בעיני כולם מיד בביאתו אמרו עליו על סנדריל זה בעל נפש טובה יהודי בלא שום חוכמות ואין מידת ההקשנות מצוייה בוחלל ואם סנדריל היה מעורב בדעת עם הבויות ולא כל הצדדים שווים כנגד זה היה בין ימין מבחין ביניהם ותוהה על קנקנם ומשעת ביאתו נראה לו שמואל בקסור טוב מכולם ונתקרב אליו מעט מעט עד שנעשו רעים אהובים בין ימין גילה אצוד נשיאתו לשמואל ונתקבלו ברצון ובא ונמלחו דותיו עם חייקל חייקל נכנס לעניין זה בכל מוכו ואף שנתקשה בו מעט אף על פיכרן לא הייתי יש ממנו ואמר שהדבר אפשר ואם אלד הדני בא משם למקומנו למה לא יבוא בין ימין למקומנו לשם הוא עובר לצוףתי וטוב ימק אינו באותו העניין להסכימו לדעה אחת ואמרו מצוואתו של בין ימין ניכר שאינו ככל בני אדם אינב הריהן משותתו תמיד כאילו מוחוטס והוא נעלה מעולמנו השפל כשהוא מדבר קשה לרד לסוף דתו פעמים הוא מופנה לעצמו הוא גיחיך בלחישה וגם הילוחו וכל מן הגעב משונים ודאי לא אדם פשוט הוא אותה שעה שבין ימין וסנדריל חזרו להחסמיה שלהם בפחי נפש לאחר הצרה הזו שבאה להם ונכנסו לבית המדרש רעש גדול היה שם ראשי המדברים בענייני המדינות מתרגזים, מתדיינים ומתפלפלים עם איציק פשטן רוקד כנגדם וצועק בכולי קולות הביטור הוא משכתוב בזה בספר זה צווח איציק כחרוכיה בנשימה אחת מראה בעצבע על ספר יוסיפון בן גוריון הפתוח לפניו יוסיפון אומר כשבה אלקסנדר מוקדון הגיבוריו עד הרי חושך והיחפוץ ללכת עד מקום בני יונדיו בין רי חיו וקצת השוותים עד האחורי הרי חושך ואמצא עביר המקום מעונן בעלתה ולא ראו איש את החיו והארץ ההיא מלוכלכת בטיט הגאו בעצמכם אלקסנדר מוקדון שהיה רוכב על נשרובה עד שערי גן עדן עם הוא אלקסנדר מוקדון הגדול שמלך בכיפה לא היה יכול לעבור את הרי חושך ברנש זה שלכם נפש שפיילה כמותו משכן לחינם יגיעו ואפילו חייקיל בכל המצאותיו לא יועיל לחלום בורתה וגס המוח הראים חייקיל בכלו על עיציק דוחפו מהגודלו אין נאים לך ולא תראה אד רבה שפי לספר דקרה הוא אומר יוסיפון אומר להלן בלשון זו והיפגאו באופות גדולים מפני אדם ומדברים בלשון יבני והיום רואו אליו אלקסנדרוס שוב לך כי לא תוכל לדרוך בעיין היושבים שם קדושי אלוהים וזרע אברהם עבדו היום הרלב אוף אחר וירעד אלקסנדרוס מפני האופות וישב עכשיו מבין אתה גס המוח מפני מה לא היה יכול ואתה בעל המוח החקרן הגדול עם הלכה כי יש אומרים שם שעשרת השוותים עם היהודים האדמונים או בני מושה חונים במקום פלוני-עלמוני שם אצל מדינת הקהן ייהן אתה ילך נבן אדם זה שלך במכילת כבודו ויחפש היכן עם מדינתו של הקהן ייהן ימתין מעט עד להתיד לבוא כשיבוא אליהו לאחר סעודה של אבייתן עם ירצי השם אהב אל אתה דובר ריציק אהב אל עבלים אמטן, אמטן אישי בעל מוח גדול רגעם סמבטיון עוד יש בעולם מה יעשה עם זה הסמבטיון הזוהף שהולך וזורק אבנים בכל ימות החול נניח אפילו שעלת לו בידו לעבור את הרי חושך שביקש הוא מצא את מדינתו של הקהן ייהן הנה זה הולך ובה עד סמבטיון פה עמוד מטר של אבנים יהיה אפשר לפסוע פסיעה אחת וכנג את זה הרעילות טועיל לא גם ויתה שלך אפילו אם תתהפך בכל תחבולותיה על ויתה אתה מתנפל להתגולל עליה בטה באמת מה היה לך עיציק לפגוע בכבוד מלכויות על חינם גאה רבוברי לצוף עתי בני זיפה ארי, אנו בבינימין אנו מדברים שפוך חמתך על בבינימין והמלכויות מה שתתנפל עליהן שמור פיחה בבקשה ממך ובינימין למה יהיה לגידופים נענה טוב ימק כמדומני דרך בבינימין טובה וחוונתור רצויה אפשר שעל ידות יצמך ישועה לישראל מק, מק אמר עיציק בטר אומות מי הראשו תמיה אני עליך המקיניו שאתה מתפתה להם מה בבינימין ותחשביהו ומה מצאתה בו מה מצאתה בו חזר שמואל בקסור על דברי עיציק בלאג כלום נתרפע דעתך היום ואינך מכיר מתוך קלסטר פניו אופיו של זה ועד שראשי החבורה מדיינים זה עם זה נכנס לבית המדרש אחת מלחייו מתלהטת ושלושה קווים צהובים מתמשכים כאין שין על פניו עיציק נגר שובה לבינימין נותן בועיני וסוקרו מראשו עד רגליו בזכירה אחת רוקק כמעט בפניו וחוזר והולך לו בזף מחריש ושותק אומר אותה השעה שנדברו בכנופיה נימין, לא היו ימים מועטים ונעשה שינוי גדול בעולם הפוליטיקה שמואל בקסור עובר לצרפתין התחברו לחייקל והיו לה גודה אחת ויתה שולחת בים אוקיינוס אלף ספינות גדולות עם מכונות נוראות ומשונות ישמעאל דודנו עובר את הפות ונפוליון יורא זיקים ואבני בלסטראות על סבסטופול טוב ימה קטלוי ועומד על בלימה מראה פנים לכאן ולכאן נאפך בלשונו ואינו יודע בעצמו איכאן הוא ולמיהו ויציק פשטן נשאר יחידי ואין עוזר לו ובשביל כך סינתו לבין ימין הולכת ומתגברת והוא בא בטרוניה עםו מקניתו בכל עת והיא בשמיים מתנצל בן ימין במקום אחד בספרו שלא הייתי מתערב כלל בפוליטיקה ושיט כל העניין הזה למה הוא והשנית מה ליהודי לטפל בו בעניין זהו מה מגיע לו ממנו היא כך הוכך לי אין בזה נפקמיני וסנריל שלי יפהו לא היה מכניס ראשו חלילה בעניינים כאלה ואף על פי כן קפץ על הירוגזו של איציק ולא נתן לי מנוחה לא ביום ולא בלילה פעמים היה תולה ביקופה של נוצאות וסמרתותים לאחוריי כדי שיהיה סחוק לרבים פעמים היה משליך עליי בחזי סמרתות מזוהה והכפישה אני בעפר ופעמים היה נותן לצנדלי ומצניאו ולא מצטיב אלא אחרי יגיעה רבה כשהייתי מתנמנם בלילה על משכבי היה נותן קש ומוליך ומביא אותו בפוח הכיבי עד שנרטטי ממקומי או שולח פתילת הנאורת חרוכה ומאושנת אלפי בנינארתי בהולו מבוהל מעטש וגונח מפני העשן שעש למה כאילו אני חייב בזה ששלושה הצדדים תקעו כך ואסו הגודחת פרק שמיני סדר החזרה על הפתחים רוב שעות היום פרחו התיירים שלנו בהסכה הפרנסה והיו מחזרים על הפתחים ולא פסחו גם על אחד מבטי ישראל לא היו ימים מועטים וקנו להם שם גדול כל כך עד שהיו לשיחה בפי הבריות והכול מראים עליהם בעצבה כמה מבעלי הצורה אצלנו אל מלא הגיע להם כמעשה תיירנו היו מתגעים בליבם והשתבחו בעיר ברוב גודלם וחבודם איך הכל נהנים מזיו פניהם ומתאנגים על מתק ספטיהם ואיך מקבלים אותם ומשלחים אותם מן הבית בפנים סוחקות אלא שהנושאים שלנו הוכם הייתה נמוכה ולא השגיכו בחוות זה בנימין היה תרות בעניינים שלו וסנדריל דאג לתרמילו שיהיה מלא וגדוש ולחיסו שיהיה המטבע המצוי בו בגירך אם נותן אותה בעין יפה או בעין רעה אין ליהודי בזה שום נפכמינה והעיקר פתח ידחה ותן פורים היום ואין שני אבל היא פרוטה וגר שני זה היה זמר היהודי הידוע לכל שמעיד על רוחו הנמוכה ועל מידת ען ותנותו ואותו היה סנדריל פעמים מזמר בלחש בינו לבין עצמו כשהוא מהלך לעבודתו ברחובות העיר וסדר חזירתם על הפתחים ככה היה סנדריל האישה היה נכנס בראש אומר צפרתה והלבל הבית משך אחריו את בניימין בכנף בגדור לוחש לו ברוזנו ומאמצו שלא התבייש ודוחפו אחר כך לפניו והוא בעצמו נירטה לאחוריו להכנעה כאני בפתח מחזירים על הפתחים בנימוס נעק את הירינו לא רעתה צלמון המימה ובדבר הזה הרי יהיו באמת הירינו לעוט ולמופת לחמה וחמה מבעלי בתים אביונים בישראל פעם אחת נזדמנו את הירינו לבית אחד בשעה שבין אדם ושדרו, עומד שם אוכז ביד אס פתוח לפני בל הבית מראה לו על חתימת ידם של נדיבי אמ פושת יד ומבקש ובא לבית פניו מתקרכמין טוען כנגד בין אדם זה בנחת ובחיימה מסותרת מתהפך בתחבולותיו להינצל מידו וכל זה אינו מועילו ולפיכך הייתה לו בעת הירינו לביתו כביעת הגועל והשמחה מהרהר בליבו אפשר בשביל עסק באו האנשים ויסירו מעלה ותפגע הזה אבל כשנודע לו מהם ומה בקשתם מיד רפתר אוכו ועמד משומם ומבולבל כאיש שפגעים רעים באים עליו פתום מכל צד ואין עוזר נוסעים עליי קרה בעל הבית בלה גובוז פניו כלפי בין האדם ומורה לו בעצמאו על תיירינו היהודים האלה שלפניך אף הם נוסעים רעז חדשו אצלנו היום ארכי פרחי עליך הישראל אותו בין האדם והנוסעים שלנו עומדים שלושתם ומתמיעים אישה לחיו שמנה לוחש סנריל באוזני בנימין מושך אותו בכנף מגדו אפשר בין אדם זה אף הוא נוסע נשם מתיירי הנישם היקדמנו חלילה כולכם נחבורה אחת אתם אמר בעל הבית בעקבו חלילה חלילה קרה בנימין וסנריל כל אחד אנו לעצמנו אנו הולכים אתם רשעים ללך לכם לעצמכם ובעיניי אתם שווים אמר בעל הבית מנענה עליהם בראשו ומוציא מטבע מכיסו לנו, תן נלנו קפת סנריל ואמר בטחנונים רוקד כנגת בעל הבית ופושט את ידו מעלתו ייתן בידינו ואנו נפריש מני דבטו להעני הזה מתנת חלקו בוא רב יהודי בוא ותן לך את שלך יש אצלי פרוטות נחושת ועד שעללו נוסעים ונותנים בחדר זה דלת בית המבשלים הסמוך לו נפתחת לתוכו וכל עברה יוצא משם בנהימה הנה בא על הנפש היפה על הזה זהו, העומד שם אצל אותו היהודי הקטן והכחוש גם בשעת אותו המעשה על חוש ניהם יחדיו ייקרתי אותו את הנפש היפה בסימניו בצורתו המשונה, בזכנו הצהוב הלוואי שהיא מראת כולו ולא תישאר סערה גם בפיקה של גורגורתו טיפה חרוכו ריבונו של עולם יימח שמו וזיכרו ותתקעקע ביצתו יצא לחוץ, ישבור מפרקתו זרוע אף קוד קוד כאחד ומוח עצמותיו ישפך כמים הנני אליו ונתיתי את ידי אמאהר ונלך בנימין אמר סנדריל בהול ומבוהל ומושכת בנימין בשולי בגדו טיפה חרוכה של החצופה הזו עוד לא שכחה את הביצים השבורות סוף פרק שמיני בספר מסעות בנימין השלישי מעט מנדלי מוכר ספרים פרק צ'י של מסעות בנימין השלישי This is a LibriVox recording or LibriVox recordings are in the public domain For more information or to volunteer please visit LibriVox.org מסעות בנימין השלישי מעט מנדלי מוכר ספרים פרק צ'י זכות עבות עומדת לתיירנו ויגון ואנחה קוראים בספר תולדותם של חכמים מצוינים את הפגעים והיסורים ומיני פרענויות שהגיעו להם בשעתם מבני דואם על כל המלם ותרחם שתרחו בשבילם בפגוף ובמסירות נפש כדי להביא להם ולעולם רוב טובה בהמצאותיהם פרי הדעת והעבודה קשה דור דור הרי טינוקו שמחזיק בסינר אימו והיינו זז ממנה כמלא נימה טינוק חומד ומתווה להגדות ודברי הווואי שהעומנות והאנשים הזכנות מספרות לו פעמיים בכל יום ואומר בליבור שאין טוב ונעה בעולם אלא הצעצועים אוכלי שהשואב בלבד אוכש מלמד דרדקי בא ונוטלו ומוליכו לבית הספר הוא נוסק קולו וצועק תמרורים קצון לטווח יובל כך דרך העולם הטינוק הזה שהוא כמינהגו הרגיל נוהג בכל עת תמיד כל דבר חדש נראה לו זר ומשונה וארער עליו מזם פה ומזלזל בכבודו של ממציאו אלא, לאחר שאותו הדבר הולך ומתפשט מעט מעט ותועלתו נראה לאין כל הוא כופץ עליו וניהנה ממנו הנעה גדולה ומשיח דעתו מאותו חכם ממציאו ברוב עמל וצער וחסד גדול הוא שהעולם עושה עימו בא לפניו לפוקדה הוא בהזכרת נשמה ולהציב לו מצבת אבן ריבות אלפי בני אדם חיים היום בשלווה כבני חורין באמריקה וזה האיש קולומבוס מגלה ארץ זו בחוכמתו, חי חיי צער ועמת בנפש מרה, רבים היו מלג לגים עליו וחשבו הוא לאיש משוגע גורל אנשי השם הללו היה גם גורלו של בנימין הבטלוני אין רעתו ותיהדה הוא שהוא משוגע וכל השומע את דבריו על נשיאתו יצחק לו הכל היו מליגים עליו וכל אחד התגדר בו בדברי חידודיו ואכנס משמיים הוא שלא היה בנימין מבין הדיכן החידודי מגיעים והיה מקבל אותם כפשותם וילמלך טוב צער ואוגמת נפש אפשר שהיה מתייאש מכל הנשיאה הזו אנו משמיטים כאן בחוונה הרבה דברי להיצנות ונעצות כלפי כבודו של בנימין בכדי שלא ישחירו את פנינו בספר דברי הימין ולא יהיו לנו לבושה ולחלימת עולם בפני הדורות הבאים אנו עוברים עליהם בשתיקה מה שהיה היה בעניין סיפורנו בצלמונה כך מנימין אומר יש כהילה גדולה של יהודים כן ירבו מיהם ומאין הם ומה טבע דבר זה אינם יודעים בעצמם אבל מסורתי בידם מעבותם ומעבות עבותם שמוצעם מזהר היהודים וכפי הנראה מכמה וחמה מן הגיהם מילשונם ודרכיהם וחיוצה באלה בדין הוא שיהודים הם אלא שהם אספסוף פליטים מקובצים משוותים שונים מפני שדאותיה משונות וכל אחד בריאה בפני עצמה ואילו האחד שיהיה פול אין שני להקימו אפילו עם ימות לעיניו אצלם יש הרבה היהודים את לשון מנפרגיה של השון צוענית או לשון רמאים יהודים מנפרגיים יודעים חוכמת היד ואין כמותם בכל העולם מלחשים ומחברי פזמונים שנוגעים עד הנפש ומעוררים לבחית המורריים יש מוצעים בהם סימני ערב רב מגזע קפטורים בכלל אומר בניימין בני המקום הללו אנשים טובים הם וישרים הם מקבלים אותי תמיד בסבר פנים סוחקות ומטפלים בי ומרבים שיחה אימי ברצון בהנעה משונה ומכל מן הגם נראה שרוחם הייתה נוחה ממני ואני תפילה הלוואי ורוח המקום גם רוח הבריאות תהה נוחה מהם כך לעולם ועד אמן ראה זה חידוש נפלאה מוסיף בניימין לספר בסביבות אותו המקום נראים פעמים בני אדם שהם בהמה מעין חזירים קצת יש סוברים שמין בפני עצמו הם בתולדות הבורים ויש אומרים שהמקום גורם לכך מנימין אנו רוצה להכריע בדבר זה ומניכו לחכמים להתגדר בו אלא בין כך ובין כך הדבר הזה בעצמו כבר היה לעולמים עוד הנושא הקדמון של דלקרד מביא בספרו צל העולם בזוהה לשון במדינת בריטניה יש עם אחד אשר להם זנב מאחוריהם כיוומות עוד יש נשים אחרות גדולות כענקים ומלאות סער כחזירים ובצרפת נראו עם בקרניים ועל הערים הנזקרים נשים עקומות והיותר עקומה יותר יפה צלמונה כך בניימין אומר היא קרח גדול בתי חומה בעינם ורחובותיה ערוקים תכף לביאתך אליה נראה שהיא עיר עליזה ומלאה תשועות אבל לאחר כך אתה מכיר שבאמת אין זועל העיר בתלון גדולה במינה בני אדם שם אוכלים וישנים מקיצים יום יום במועדם ובזמנם שעות היום מחשבים אצלם לפי זמני האחילה כגון מזמן אחילת פצחרית עד סעודת הצהוריים ומסעודת הצהוריים עד פת ערבית וחסוס בדרך מרחוק יריח האכסניה ייערוג למספוע על עבוסו שם כן תערוג נפש הצלמונים לשלוש הסעודות האלו אחרי יגיע לבטלה ואיבוד כוחם זמן רב לתוהו אומרים אבירה דצלמונה מפיל אצלות ותרדמה שנזדמן לשם איש זריז מוכן ומוכשר לעבודה לאחר ימים מועטים הזריזות מסתלק אתם אינו פנה זיוו, פנה רצונו פנה חבצו לכל מעשה ויגיע כפיים ייעור אלא התשוקה לאכילה ולשינה ומתעורר וכם כדי לחזור לאכול ולישון ממימין יצרות הכף עליו להתוודע להחכמים ולסופרים המפורסמים שבצלמונה הרי אף הוא ידענו קצת חקרן יודע צירופי אותיות ומבין בטיב ספרי היהודים בחוכמה ומחקר הוא שואבים את רוב תורתם וידיעתם בשבע החוכמות וכלום אפשר הוא חכם זה בא לכאן והיא פתר בלא ריית פני אנשים כרקו ומלבד זה עוד בקשר נפשו להתייעץ עם ההם על נשיאתו מיני בריות הללו הרי הם ירדו לסופדתו וייקירו את רוב הרקו ולא די לא בזה אלא שהוא מצפה גם למליצותיהם שיתנו לו הסכמות בחתימת ידם והיא גדלו הוא והיא נשאו הוא למעלה והרי הם יתבים וחפצים בהתגלות מעיינות מליצת המחוצה בהסכמותיהם על דברים של מה בכך ומכל שכן על עניין זה על עניין גדול ונכבד כעניין הוא זה אבל למי שבניימין בא מצא אותו אוכל פעם אחת צחקה לו השעה ומצא את אחד מן הבריות האלו כשהוא מייסב על אמיתה בחדר מיוחד הוא אומר לו בכניסתו צפר התבא וזה משיבו בספר רפה בבורך הבא מה יהודים מבקש ובניימין מחזירו בגמגום אין כלום באתי לסבוע שמחות את פניכר ולהשיח מעט זה מגמגם כך וזה מגמגם כך להדיבו אינו או ליפה בעל נפש זה נרפה ומתכמש ונראה שהוא גוסס ספתיו כמעט שאין רוחשות עוד מעט תצרוכו תנומת האופנו ואיננו בניימין מאירו ומעוררו מרבה עליו שיחו אבל להריק יגיעו ונציב קרח ואחר נתורר מעט גוהק ופוהק בכל וקרה לישתו ואמר הגיע זמן האכילה מחרי וסימי לאכול וישקבע ואישן כללו של דבר צלמון ההיא בית לינה יפה הכל נרדמים בה גם הסקלתה ומסכילה גם סחרה וסוחריה חנבניה רבניה ואיך שלא יעירו ויעוררו אותם לא יקיצו ואין להחזיר משמות לפגרים מייטים ואפילו קרואים לבית חברם לסעודת חטנים וחדומה כשמתוועדים ובאים הדיבור ניטל מהם זה מעמידי נב פוהק ומביט כגולם זה מרכין ראשו ומתנמנם וכשסירודת הערב עולה על השלוחן ולקיים מצוות החילה בכל פעה בחשק ובנחת רוח ומי שאכלו הם נפתרים לבתיהם עולים על מתתם וישנים וזה הרגיש בנימין שלנו בו בעצמו לא ארכו לא הימים בצלמונה ורפו ידיו אינו עוסק שם אלא באחילה בשינה והתששוקה לנציאתו כאילו אינה וכמעט היה בסקנה גדולה כספינה זו שעותלה לים הקרוש לשבות בה ולהשתקע בתרדמה כל ימי חייו ילמלא מעורה זה שהתרגש לבוא אליו כירוח שערה והיסיע אותו משם על קורכו לטובתו ולטובת העולם הסינאה הזו שיציק פשטן סנה את בנימין הייתה מתגברת מיום ליום והדמונים גברה כל כך עד שהתחיל מקנתרת בנימין ומקפחו בדברים קופר בעיקרה של נשיאתו ואומר לעולם לא יעלב יבו זה לסמבתיון אלא כשהצמחו סערות על קף ידו ואת היהודים האדמונים לא יראה כמו שאינו רואה את הזנב אבל בנימין לא היה חושש לדבריו פגחה פרטית ולא יעזוב כל הבותחים בו לבוא בטוח שבאזרת השם התברך יגיע למכוז חפצו על הפעם והלחמתם של סונאב המלאג לגים עליו אוכשהתחילו דמיו של בנימין מרטיחים בשעת טענותיו ורוחו מתלהטת כאש להבה היה ערבו דברים משונים יוצאים מפיו ושואג בכל שפיפון, שמיר, חמור, פרד חיוצה בהם כלומר, יחרוץ לו זה לשונור ומי משגיח בו ויציק רואה וחואס רוקק בפניו שלוש פעמים ואומר זה אינו אל המתורף ותאו נולכה לכדר לידעוני ומלחש והיה מלבין פני בנימין ברבים כל כך עד שעשהו למשל ולשנינה ראו הוא נערים בחוץ והתכלסו בו איש משוגעה מסכלים אותו באבנים וקוראים לפניו שמיר, שפיפון בכל טרועה ופעם אחרת כשהיה בנימין מהלך עם סנדריל לעת ערב ברחוב העיר התנפלו עליהם נערים קטנים רבים והיו מציירים להם מאוד עד שנהנסו להם מלט מפניהם דרך חצרות ומבואות הפלים פזים ויורדים שם במורד ההר מבעמות הגאי ועולים על גשר, ארוך וצר הנה איש לקרתם באמצע הגשר ואין דרך לינטות ימינו שמאל אלא אם כן לקפוץ מהלב ולתבוע בנהר או לפצוע את מוחם ולשבר אגליהם באבנים אבל בשני עברים הללו היה להם לנוסענו צורך גדול מאוד ובו לא רגליים לא היו יכולים בשום אופן לעשות דרך נשיאתם ובכן עמדו בנימין בסנדריל על קורחם והורידו לארץ ראשם שלום עליכם בן יומין אמר זה האיש הבא כנקדם מתרעם ומשחק כאחד פגישה יפה היא חי ראשי יפה היא מאוד שלום עליכם שלום רב איזיק דוביד החזיר בנימין בספה רפה בהול ומבולבל אדם זה היה רב איזיק דוביד ברבי ארון יוסיל שרזלוטיס חחם העיר בטלון בריאות נעות פתח רבי איזיק דוביד ואמר בתר אומות מתגנבים לברוח מביתם הם מתגנבים מה ועל שומע כלום יודע אני יש לו פירוש מלטה בתעמה על פידרך הטבע איכי תמצא בריחה בעלמה בריחה שלא מידעת ונשים עלובות בלא שומתם נשים להגן כלום יודע אני עד רבה למי ובלב אחי אפילו אם לא נדקדק בכך הרי חוזר אני ושואל אותך עד רבה ועוד הפעם עד רבה עד רבה אמר בעצמך מה לכם כאן הפתע סנדריל במשמע אני רואה אותך רואה עומד מאחוריו זוגתך סנדריל עתידה לי פרע ממך גמולך בראשך איתשיב ביד רחבה זוגתך כדאג כך היא כועסת עתידה לי לקרוא אותך זוגתך ואומנם ליבה אמר לו ותיי במקום זה אתם לא אמר ליבה ככה הייתה רוצה עבד אבקה אימי זוגתך אוי הוא כאן נשמע כל אישה ממהרת ובעה לרבי אייזיק דוביט מאחוריו ושואגת בזו סנדריל ילכיר את הפלונית שלו בכולה ונתחלחל פנביל בינו קסיד וחימת שלו פרחה נשמתו מפחד פתאום והוא עומד ברטת ובניימים משתי ידיו כדי שלא ייפול מעל הגשר וכמו שאר בנפשו שישתו הנה זה שולחת ידע ואוכזת בזכנו ובפעות ראשו והנה היא סותרת ומטפחת לו על פניו אה, ביתו נערו את הבריאות הנעות שתי הנפשות האלה טבעם או ארץ ויושניהם כפרת ישראל אוי, היכנו התחשת שלי מחשמו וישלחת כל מגפותי אליבו למען ידע כך סבחה כחרוכייה אשתו של סנדריל גוערת ומקללת ודוחפת את רבי איזיק דוביד מנהי קולך מצבחה מפייסה רבי איזיק דוביד מדברים לשכך חיימה על תהי דוחקת את השעה אם היית ממתנת עד אתה המטיני עוד מעט הרי אגונה בעזרת השם תהי אגונה עוד ומה הרעש הזה היינו דאמרים שי האישה בטבע בריאתה אישהי לכאורה נראה שדאה יש בה ובאמת הנה אל האישה נחזור מהלדבר הזה בעצמו למפריע מסופו לראשו ונתבונן מה כל הרעש הזה אין בכך כלום אלא תרעומות יש עליו תרעומות למה ועלמה כל דבר צריך שיעל אותם כלום את מבינה הזאת אבל כיוון שהדבר כבר עשוי כך הרי הוא בדיאבד כך והרי שהוא בדיאבד כך יקשה צעקת שב למה אבל את ירוצו האישה מבקשת מכילתך אינה באמת אלא אישה אלו הדברים היו אך הקדמות מילין לרבי איזיק דוביד ולאחר פתיחת הזו היה בדעתו לזמן את פיב ולהעריך דיבורו על פי דרכו ישר והפוך ולחזור עליו עוד הפעם ישר והפוך ולהמתיקו בתבלין שיהיה בנוטנטם אלא שהלגשר מזה ומזה נעשפו וואו עוברים בשווים ואיניהם רע המעשה שהיהודים כנו להם שביטה באמצרשות הרבים עומדים כאן ומדיינים זה עם זה ומסיכים דעתם מהעולם כולו ומאקבים אחרים הגשר היה צרה כל כך עד שאי אפשר לשני בני אדם הבאים זה כנגד זה לעבור עליו בבת אחת אלא זה שמצד אחד על קורכו היה ממתין עד שיהיה עבור חברו מצד השני ולפיכך הוא צריכו אשתו של סנדריל דוביד לחזור לאחוריהם לצידו זה של גשר שבאו משם ואף סנדריל ובניימין חזרו כך לצידו השני בכיוון שחזרו התחילו בני האדם אצלם לעבור ראשונה זה, אחר זה, כסדר הרי נשואל אותך סנדריל, על מה אנו עומדים בזה וממתינים פתח בניימין שדעתו נתיישבה עליו קודם עמידתנו זוהי כעמידת ילד שראש אחד מהחבל נתון בפיו וראשו השני קשור בחראה של שלוחן כסבור שעשירו ואינו מזיז עצמו ממקומו טיפש שעזור שאת רצון לנו על נעמוד יפה, אמרת כמו שאני יהודי כפת סנדריל ואמר בשמחה כמי שנמלט מפח מהר, מהר, בניימין מהר שלא יפול בידע אין גשר זה אלא זכותוות אבותינו נשתתחו שם בשבילנו תייריינו לא היו שוהים הרבה נעשו רק להם ונמלטו בחיפזון סוף פרק תשיעי בספר מסעות בניימין השלישי מעט מנדלי מוכר ספרים פרק עשירי עושנה יהודים הדמונים עושנה הי, היי, קרה בגרון בעל הגלה ממשקי עither נושא להגדים פרק עשירי עושנה יהודים אדמונים עושנה קרה בגרון בעל אגלה ממכון שבטו, וכמעט שלא פגע בדורבן אגלתו, משתי נשים העומדות באמצע הרחוב מלא אדם, והומה יותר מכל רחובות ירקי סלון. כל אחת מהנשים סל בידה ובוא מכל מאחל, לכם ובסר, צנון וחזרת, בצלים ושומים ושאר ירקות, וזו באוזנה של זו לוחשת ושופכת את נפשה בכל נהימה דקה עד שנשמע במרחק פרסה אחת. אנשים המספות האלו נחפזות בהולות מכל הקורה זו לצידו של רחוב מזה וזו לצידו מזה וחוזרות לגמור כל אחת ממקומה את דברי שיחתן בן גינה. וכל דבריהן הולך מאישה לחברתה ומתגלגל בעביר מעל אגלות וקרונות, טעונים עיצים ונמשכים זה אחר זה בשורה ארוכה עד שחוסמים את הדרך לעוברים ושווים. גרונק רייני, בואי הלילה לשם להקוסמת בכלפים. שומעת את? אני ודודי נתבעד ודודי חפוע תדלבו והוא ביקשני להזמינך משמו. שמחה וססון יהיה שם. בואי שתי הבואי הוא תהי נהנת הנאה מרובה. ומה את אומרת גרונק רייני? בעלת הבית שלי טיפה חרוכה אומרת לחבדני היום בלישת עיסה ותיירוף גריסין בוייצים, אבל אמצע התחבולה להתפתר ממנה ואבו. רק ראי דובריש, אבל כשך יהנה הדבר כמוסימך וסודי אל תגלי לשום בן אדם. אמטיני גרונק רייני, אמטיני מעט הרוח לא עיסה את בעלת הבית שלך עם סעודת שחרית תהי נדחת עוד לשעה אחת. אוכל מבקשת, זו ללזו, אפר תוכל, רימה ותולעה. ייכר שכחתי, גרונק רייני, אל תהים את נקדקת בהנפת הכמח יפה יפה, אין כמח בהסובין שלך, החנבנית אינה נוחה מזה. כמה נשתייר אצלך ממה שחוצאת היום בשוק? אוי, ריקה, חמסן, תפסונה אותו את הבוקק הזה, מה מידי לשלוח יד בחיס ולחתוף? תמות נפשו מתחת יפה. מה לך, גרונק רייני, שככה עצורקת? חמסן דובריש, כמעט שלא גזל את הסל מתחת ידי, נס נעשה לי, שהרגשתי בו באותה שעה. רייני, רייני, גרונק רייני, למה זה מתקודדים שם? ודהי עוד הפעם נפלד לייקה בעיר, זו הסריפה השנייה היום, ועד הערב, עתידות לנו עוד כמה וחמה סריפות. אין כל צלסול נשמע דובריש, ולמלא הייתה סריפה, הרי היו מצלצלים בפעמונים. אסי, הנה עשר סרט בה, ונשאלת פיה. שימד ווסע, מה הם רצים שם כל כך? לא ידעתי חלום, כך לא תדע נפשי כל צער, מהתה ועד עולם, אמן. אפשר שנחמגיסה יודעת. נחמגיסה, מה הספסוף שם סגולתי? בני אבזים שלך מקרקירים מאוד עד שמפני כולם, לא נשמע מה שמדברים. הדיל ילדה היום, לחי אצלה ותקנת כל בני אבזייך. אגם, תרניגולים יש לך? האבזים הללו פתומים יפה, ביצים היו היום ביוקר. מה כל המולה זה שם? כלום אני יודעת, כל קורה, יהודים הדמונים שמעו זני. מה תומרת, יהודים הדמונים באו, אושו, חושו? קראו כולן כל אחד, ואקרו רק להן והלכו. הוי שפיפון, הוי שמיר, הושנה, יהודים הדמונים הושנה. נשמע בחוצות כיסלון ובכל עבר הנהר סרחון, כל תרועת ילדים מבני החברה הלמנה והספסוף הולך ורב. היהודים הדמונים הללו, הם תייריינו החביבים בן ימין וסנדריל, שנמלטו לאחר אותו המעשה על הגשר, הובהו לעיר כיסלון וקנו להמשם במשך שני שבועות שם גדול. הרבה מהכיסלונים שמחו עליהם שמחה גדולה, כמו ששמחו באותו הסנדלר, שנתגלה פתאום בימים ההם בחיסלון על ידי מופתב הגדולים. דולצה וטרייני, שתי נשים מפורסמות זקנות צנועות תוכשרות שהיו מתעתפות בכל יום בין הארבעים כידוע לכל התיפה של שבת עם צניף תהור לראשן ויוצאות לחוץ לעיר להקביל פני מלך המשיח. אלוהן, שזכו יום אחד בין השמשות, למצוא בתחומה של עיר את תייריינו הנכבדים הבאים מצלמונה ולהכניסם למזל טוב בשעת טובה לחיסלון. מיד משעת הפגישה הרי זה ידעו שתי הצדקניות הכל, מי האנשים האלה שהזמין הקדוש ברוכו לפניהן ומה מה עשהם והיו שמכות. תולצה וטרייני מתמיעות אישה אל החותה זו את זוהות דפת במרפקה. מה עת טרייני? אחת אומרת. ומה עת תולצה? השנייה מלכשת. ושתיהן אומרות, אחן, לבינו ניבל לנו תמיד שאין אלה בני אדם סתם. תולצה וטרייני מגעגאות על תייריינו וניהנות מעניין נשיאתם, מסתכלות בזיו פניהם, הודפות זו את זו בצד ובחתף, ומתלחשות בפנים סוחקות ובקריצת אין. ומה עת טרייני? ומה עת תולצה? תולצה מתעכנת להם את הפוזמקאות? וטרייני מתליעה להם הקותנות, טליי על גבי טליי, ושתיהן תואמות מעין עונג ונחת, שתרמו בנאוריהן, בימי כלולותיהן. קיצור הדברים? כאן בחיסלון מצאו תיירינו את מחבדיהם ומוקיריהם כארכם. קיסלון היא היא שמבינה דרך אנשים כאלה, והיא יודעת את ערכם ומגדלתם ומרוממתם. לחיסלון בן הישראל, מיהודי בעל נפש יפה והולך בטל, לחיסלון יישאינו הרוח ויעל, ואלה הנכבדות שבניימין מדבר בחיסלון. כשאתם באים לחיסלון דרך רחוב צלמונה, התריך אונר אבותי את עצמכם, במכילת כבודכם, ודלגו על ביצה אחת שם, ואחריה על השינית, ועל השלישית, הביצה הגדולה ביותר, שכל צינורות ומי שופכים של בעלי הבתים מקלחים לתוכה ומביאים אימם מכל טוב בכל יום תמיד. יום יום ומיני זכורתו וחפציו מכמה גוונים וריכות משונים בכל מענייני דיומה, ומהם אתה מכיר כל יום ויום מימות השבוע. כשמקלחים לתוכה שופכים מחורכמים מפני החול ששפים בו את הרצפה, ומוליכים ומביאים אימם כסקסת של דגים, בני מאיים וחרעי תרנגולים, מעט צערות וחתיכות תלפיים חרוכים. אהבו יודעים רבותיי, שהיום יום שישי בשבת, משחו, קחו לכם ספל וחבילה של זרדין והרוצו, במחילת כבודכם לבית המרחץ. כשהולכים ובעים לשם קליפות של ביצים, של בצלים ושל צנון, גידים של חצר הקבד, וסנפירי דג מליח מעצמות גדולות חלולות, שבתת אבל לכם יהודים, יהיה רב לכם הקוגל בבני מהיכם. ושאתם רואים, כאילו החזוכלים רפה, ושם נגררים ומתלבטים שיעורי דייסה נוקשה, חתיכות עיסה יבשה, סמרתות בלא ומתת חבות, סימנו לכם, שהיום, יום ראשון בשבת, השואה ועדיין לא הבימיים, ובכושי הוציאו מהתמצית מן החבית עד כדי הדחת הקדירות שתמנו בהן חמין לשבת. וככה ובשאר ימי השבוע, כל יום, כילוח של שופחין שבו יש לו צוויונו וגוונו וריחו המיוחד. ושיצאתם בשלום, דלוג ופסוח גם מתוך הביצה הזו, תעברו רבותיי על תל גדול של אשפה, שהוא זכר לחורבן בית אחד השרוף מאש והלב עומדת, כמגיד זה על דוחנו, פרה אחת, מעלה גירה בהשקט ומתינות, ומבטת לתומה לכל עדת נישראל, ישראל הרצים שם מתחת בבהילות, כאכברים אחרי אכילת שם המאבט, במת אותם ובמקלותם ובמשענותם בידיהם. היא מביתת, וכל נשימה כבידה וענקה יוצא מגרונה, כאילו היא נענחה על העידה הזאת וגם על עצמה. אוילה ואוילה נפשה, שאיתרה מזלה ונפלה בידי יהודים, בעבונותיה הרבים. וכשתעברו בשלום גם על התל, תפסיעו דרך הרכב הלאה הלאה, ושמת התנגפו, לא יעלה ולא יבוא, בעבני נגף וצורי מכשול המפוזרים בראש כל חוצות, וטיפלו חס ושלום, אוילונה וקומו, לכשתוכלו, ולכו לכם לדרכיכם הלאה, אם אחת מרגליכם לא נשברה חלילה, עד שתבואו לאחד השווקים. ושם לפנייכם תמצית עיר קיסלון, הדרה המונה ושעונה. ואם רחוב צלמונה הוא ההסתומך בגופה של קיסלון, הרי שוק זה הוא הלב בה לכל הדעות, מפני שהתנועה והתפיקה בתוכו אינן פוסקות לא ביום ולא בלילה, ואמו מקור חיים ושפה הפרנסה. שם חנויות ואין מספר קטנות עם גדולות, שידות, טבעות והרונות מלאים פרקמתיה, ואף הרונות גנביה אלו שהחייתים מוכרים לבעליהם שם את היתור, שיעורי בגדי צמר ופשטן, ושיעורי בגדי מילת וציוונים ועדרת שער. שם, רש, והמולה והמון בני אדם הרבה מאוד, יהודים דוחקים זה את זה ונתחקים, ודורבנות של ההגלות פוגעים בהם מימינם ומסמולם. הרופאים אומרים, כשמנתחים יהודי קיסלוני לאחר מותו, מוצאים בו על פירוב, דורבן נעוץ בבסרו. בשוק זה, בת כל יוצא תמיד ומחרזת, לחמניות חמות יהודים חביבים, בצלים שומים בני ישראל, והכול, כל נערים קטנים, יחפים וקוראי בגדים הסובבים בעיר ומחריזים על סחורתם בניגוד משונה. שם, מתפללים פעמים בין ה-40 תפילת מנחה חתופרה, אף מקדשים הלבנה וקוראים בכל רם, לכל עובר בשב, שלום עליכם, דוד נעים. שם עומדים קטפים, סבלים, וחבל אב, עזור במותניהם, אנשי צבא, פולימיסטים משוחרים, וסמנלים אתולאים וסרבלים בלים בידיהם. שם מקומם של הסמרתותרים, העושים נשחר במכנסיים משנים, בסמלות בלות ובשער מני בלויי סחבות משונים. ובתוכם, זה האדון שומר ישראל, עומד ואוכל בכל פעה פרוסה גדולה של חלה יהודית שמקבל בשחר הטוות הנהרות בללאי שבתות, ונזהר באכילתו כמהדרין במצא שמורה, שלא ייפול ממנה חלילה אף אחד מהפרורים לבטלה. החמסנים ופיכי גנבים באים בקהל שם, נותנים בחיס עינם, ועושים במחשך מהסיהם. וילדה עניה מנובלת ומלוכלכת, וראשה פרוע קופצת פתאום מבין הספסוף מנהמת וקוראת. בכל יבווה משונה, מחזקת בכנף כל איש וצורחת מרה וגועה בבחיה כאילו חרב חדה מונחת על סברה ולגזול רכושה אתם באים. הדת בנים שובבים רודפים שם בכל הידעד אחרי איש משוגע אחד, שמזמר דברי שיר עצובים, חציים יהודית וחציים פולנית, וחבוש מגבעת מקומטת בראשו. שם בחור אחד עומד ומין טייבה אצלו. יהודים מציצים לתוכה דרך הנקב שבה, והוא מקרי לפניהם בנוסח הרגיל. זוהי לונדון. הפיפיור חב פה על עתונו במכנסי הרגמן, והכול עומדים לפניו גלויי ראש. הביטו עוד אוראו איך נפוליון ובני חלו הצרפתים נלחמים עם הפרייס, והפרייסים נשים ונכפזים כפרושים. כעת תמונה זו לנגד נכם. הנה, מטרונית האחת יושבת שם עם התוגר במרכבה. הוויזיר הגדול אוכז השוט בידו ודופק. הסוסים נבעלו, עמדו קוממויות, והמרכבה נהפכת. התוגר נפל ומחץ ראשו, והיא מבקשת למפלט מן המעפכה. אתה בהקץ, תם, ונשלם המחזה. כבר מסתכלתם דייכם, ועד פרוטט נחושת אחת. שם יושבות שורות שורות הגרניות, ולפניהן סלים מלאים ירקות, קישועים והבטיחים, ומיני פירות, דובדבניות שזיפים, תפוחי ארץ ישראל, ואגסי כל נדרי קטנים, ושאר מיני מהאכל. ואחת הפינות שמומדת בנס, סוקה דכויה כמצריף, בלא דלת ובלא חלונות, של דברי ישישים וזקנים לימים, הייתה עשויה בראשונה דירת קבע לשוטר בית הפקודות. חול בני העיר בזמנם היו רצים ובאים לראות בה, ובאותו השוטר ותוהים על חידושים ונפלאות הללו. אצל אותה עסוקה שהקיסלונים משתפחים בהחשב כמו במבצר עתיק ימים משנים קדמוניות, תחת מן גג מסוקח קצתו ביריאפים שבורים ונרכבים, וקצתו בקש יבש ובמחצלת בלה, ונשען על ארבע קלונצאות עקומות, שם יושבת דבוסה התגרנית, מוקפת בסלים, ומחתה עם גיכלים לוחשות מצויה אצלה, שבעימות הגשמים, היא יושבת ומתחממת עליה כל היום תמיד, כתרנגולת רובץת על הביצים, ואינה מטלטלטה מתחתיה אלה בשביל להפיח בגיכלי אש, ולחתות בולבוסים אףויים מתוך האפרון. מסורתי בדי הקיסלונים מדורות ראשונים. כך אנחנו קוראים בספרי מסעות בנימין השלישי. אותם היהודים שהיה שלומו המלך שולח בעוניות לאופיר, להביא משם זכב וכל מיני זכורה, הרבה מהם נשתקעו שם, ובהמשך הימים פתחו להם באינדיה, חנויות ובתי משחר וקנטורים גדולים, והיו לוקחים פרגמטיה מעט האשכנזים שם בהקפה, או בתורת קומיסיה, ומה זלם עמד להם והצליחו. אבל לאחר זמן חזר עליהם הגלגל, ופשטו סוחרינו אלה את הרגל וברכו. קצתם טעו ואבדו במדבר, או קצתם עברו בשלום את הגבול, וירדו בעוניות והלכו ושתו בנהר סירחון, שנשתפך בימים ההם לתוך הים הגדול, וכך היו שטים ועולכים, עד שהמד רוח שערה ונתרוממו הגלים לשמיים, ספינותיהם נשברו במצלות מים, והם הוטלו על ספת הנהר. שם בנולהם עיר, וקראו לה בשם כיסלון. חוקרי קדמוניות שלא ייבצר מהם לעייל פילה בקוף הדמכת, ולברו יש מעין ברוב חוכמתם, הפליגו בשווח ההגדה הזו, והוכיחו בקוף נו תעמים חריפים כדרכם, שעדותה נאמנת מאוד. הרעיה האחת שמביאים היא בניין הבתים, שצורתה משונה מאוד כצורת הביניינים במייקדם, בזמן שבני האדם היו יושבים באהלים, במהרות ובמכילות הפר. בתי כיסלון יש מהם שאינם באמת אל המהרות, ויש מהם נראים מבחוץ כאולי כידר. מתוך צורתם ועמידתם נראה כאילו הם מחולקים ואין אחדות ביניהם. אתה נכנס לפני משורה, ואני יוצא לי ועומד על הפכה ועל חמתך מחוץ לשורה. אתה עומד כך, ואני להפך, הרי אני עומד לי כך. אתה דרגה לכך בחוץ, ואני דווקא אסולם לי, מי שצריך על יתרשל ויהיהם את הפס ועולה. ואם אתה מגבי ההתגנכה הרצוץ והמשונה למרום, הרי אני משפיל את גגי לאפר דווקא, הבוז לגיונים. מי אסתניסט ואין דעתו נוחם ממני, יצאו מלא את אינם? בצורה דברים, כל זה מרמז לדורות קדמומנים ממאי בראשית. מהריה השנייה היא מנהגי הקיסלונים. אצלם משתמרים עדיין בימינו מנהגים אלו הבאים ממקור החודים, שהם יושבים בקרבה מתחילה. הגתה והחשבון אין לה מצויים שם עדיין, וכל ענייני הציבור וחבורות של צדקה אין להם פינקסים, והמנהיגים והגביים אינם נותנים דין וחשבון על מה עשהם, והשלישית הן הקטות. אף כאן בחיסלון בני האדם קטות קטות הם כמו ההודים. למשל, קט אחת פטפנים, בני העלייה שנוהגים שררה לציבור וידם תקיפה, קט פינקי מלאכנים, שמשמשים את אחת פטפנים ומריבים ונלחמים עליהם בסון איהם, ומקבלים על זה מטן שחרם בשר מאיטליז בחינם. קט החלק לקנים שמעריםים לאדם ומאמידים אותו בדרך חלק לקות, והם בעצמם מחלקים משם ומשתמתים בשלום. וחת זו מתלחלקת לבעלי לאדם, לא היו דברים מעולם, השתופים במזימה של משחר בדרך ארץ, ודרכם לומר יישקייני לפרקים, והצבוענים הם כלי הקודש העסקנים באמונה. והקט האחרונה דלים מדולדלים, סבלנים, פחדנים, טיפשנים, הוא המון העם עבד נרצה לשער הקטות, ומתיירי מפניהן אימת מוות. והרעיה הרביעית היא המטבע, שמצאו לפנים בשעת תיקון המעברה על הנהר. מצד אחד, צורתון נמחקה כל כך, עד שנראה ממנו אך קצתה, כמין פיסת צינור מחוברת למות, ולמטה כמין עריבה ושיעורי עצמות של גולגלות דני אדם עולים משם. ומצד השני, נתמעך המטבע בחולו, אלא כשהיו מסתכלים בו יפה יפה, ייכירו בו תמונת אותיות, ישלג וענף. מכתה השורי עתיק מאוד. החוקרים מכניסו ראשם בחקירת הכתב המתושטה שזה, ודרשו בו טילי טילים של השרות, איש על פי דרכו. יש אומרים שתמונת יוד בראש הטבע ישלג ותמונת עוד גימל בסופה, אינן אותיות כלל, אלא שיעורי ציעורים שנמחקו ברוב הימים, ובכן הקריאה הנכונה היא אשל שפירושועץ, וענף פשוטו כמשמעו, ענף, וזהו המטה והסינור. ויש פותרים באופן אחר, והיו החכמים מנצחים זה את זה בהלכה, והראישו את כל העולם עד שבא אחר כן חכם מחוקם, צופנת פענח, ונסתכל בכתב זה בעיני פקיחה, וראה שהעות גימל בתיבת ישלג אינה אל הקף ומחוקה מעט, וכן האות פי בסוף וענף אינה אל הסמך, והן ראשי תיבות האלו. יהודי אופיר, או אינדיה, שבאו לכאן, או לקק כיסלון, ונתיישבו על נהר סירחון. המטה הזה והסינור, האריבה ועצמות הגולגלות, כולם מרמזים לספינה עם וילון ותורן, ובני אדם ירדי הים. החוקר הזה כתב על המציאה הזו ספר גדול, ובקשתו שטוחה שם לפני בעיולם, שהשתדלו בצכצוח הנהר סירחון, והוא הרב להם, שיהיו מוצאים בו הרבה מיני מתמונים עתיקים, ועל ידם, תפקחנו אינינו בחקירתנו על היהודים הקיסלונים. אבל יהודי המקום הזה, חוששים בדבר, לבערת הרפש והזוהמה, ואומרים, זוהמה שהתאילו בשנים קדמוניות, צריכה להתקיים לדורות עולם, ואין אדם לא הורשתה להסתכל במופלם ממנה. בתוך העיר, יש גם 30 או 40 ביצות ואגמים, והם מתחברים על ידי מערות וחפירות עם תהומות הסירחון, ולפעמים, ביחוד לפני הפסח, מתמלאים על כל גדותם ומעלים על הרכובות והשווקים אבטית והרפש הרבה כל כך, עד שאף אצל בני אדם רמי הקומה, הקובעים מתלחלכים בתית חוצות. כי סלון פנס אחד מאיר לה בלילות חושך ואפילה, ובשני נתוי קרתה היא נשמרת. אף על פיכן, נכשלים, ונופלים שם בלילה ושוברים זרוע אף קוד גוד, וגניבות, גם כן מצוויות שם, אבל פי שיש בשמירה זו, מכאן, אנו למדים, שאין דבר עומד לנו בפני הפורנות, ולשב שקד שומר, מה שנגזר מן השמיים, אין לבטל, ושב חוכמת אדם וכל תחבולותיו. לפיכך, אומר בנימין, אנו, אין לנו, אלא לעצום איננו, נלך חשיכים ונבטח בשם הדונאי, מסתמה יצבם על החב לנו לשומרנו ועל כפיים ייסאונו. אין אדם נכשל בלילה עד שנגזר עליו מלמעלה. מה לנו, מוסיף מנימין ואומר, מה לנו שמירה יותר מעולה משמירת הטלינט והטפילין שלי, שהייתי מניחם בבית המדרה של הארון, כלום יש מקום יותר בטוח מזה. אף על פיכן, אם הדונאי לא ישמור, הריהם, ושהר החפצים שלנו, נגנבו כולם יחד גם שם. סוף פרק עשירי, בספר מסעות בנימין השלישי, מעט מנדלי, מוכר ספרים. פרק 11, מסעות בנימין השלישי. This is a LibriVox recording. All LibriVox recordings are in the public domain. For more information or to volunteer, please visit LibriVox.org. מסעות בנימין השלישי מעט מנדלי, מוכר ספרים. פרק 11, חידושים ונפלאות על הנהר סירחון. אז כשרעות הערינו את הנהר סירחון בפעם הראשונה, נשתוממו מאוד. נהר כדוגמתו אינם לא רעתם עםיהם. סנדריל כפץ ואמר, ודהי זהו הגדול מכל הנהרות שבעולם. והדין נותן שיהיה אומר כך, עתו נהר שגודלו כדי מאה פעמים יותר מזה שבעיר בתלון, מלטה זאת רותאי? סנדרילה לא השפשותו, שלא היה לו בעולמו אלא בתלון בלבד ולא קרה ולא שנם ימיו. לפיכך, דבר שאינו כאין זה שבבתלון, נראה לו כחידוש וסבר שהוא הנפלם במעשה העולם אין עוד מלבדו. לוחד בניימין חברו, שנכנס לפרדס באותם ספרי החקירה הידועים שהיה מלקק משבע החוכמות ותיקח עוזנו שמץ ממה שכתבו הקדמונים על גם עדן התחתון ומיני הברואים המשונים בגדיה, וחיוצה באלה. אמת, אף הוא היה תוהה ומתמיה כשבה לידו איזה דבר חדש, אבל, השתדל למשול ברוכו ושתק בעקימה צפתיים ובפנים סוחקות, כאומר, חבל, אבלים, דבר זה במנך שו הוא כנגד הגדולות שנהר סירחון זה אינו אליו ביצה ומקום תינופת במחילת כבודכם כנגד הירדן הגדול ממנו הרבה יותר ולא היה מספיק לו לשור הבר אפילו לכדי גמיעה קטנה אחת גם השם ירדן מוכיח על רוב גדלו ירדן משמעותו גוזמה ריבוי מופלג רצונך לידה קרס אנדריל מה שעלתה במחשבתי אמר בנימין לאחר שהיה עומד פעם אחת על הסירחון מחריש ושקוע במחשב אותיו בדעתי לעשות דרכי ממקום זה במים מה תסך קרס אנדריל נראש ונירתה לאחוריו מפחד גדול התבוננה בנימין אם במקומנו קטן נוטל קורבן נפש אדם אחד בכל שנה מי יודע כמה וכמה נפשות בולע בכל שנה הנהר הגדול הזה חוס ורחמנה עלינו ועל נשינו ותפינו בנימין ביטחון ביטחון סנדריל ביטחון ומידע טובה שנשתו בחובה יהודים בביטחון עבר יעקוב הבינו את הירדן במקלו עם נישראל חנויות ובטי משחר גדולים וכל מה שאתה רואה לפניך הכל מתקיים בביטחון ואפילו התקרות והמדרגות ובטים גדולים רבים אינם מתקיימים אלא בביטחון אבל למה אתה מבקש לעבור דווקא במים שאל סנדריל בשעה שענו יכולים להעלות ולנצוע גם בי הבשר אש לי בזה תעמים רבים יחזיר לו בנימין תשובה ראשית נשיאתנו במה אם תהיה לפי דעתי הדרך הקצרה עלינו להשתדל להגיע לשם בזריזות יותר ויותר שנקדים יותר טוב לנו ולמה? אני יודע למה ודבר זה כמוס עימדי כוח נעלם דוחק אותי סנדריל דוחק דחיקה עצומה מנקר ומנקר כאן כאן בראשי ובמוכי מי ייתן לי עבר קיונה האופה לשם חיש מהרה והשני כנסה בנימין בנימין מתודלת כשיצא בימיו למסעב הייתה תחילת נשיאתו גם כן בנהר בנהר עברה כך כתוב בפירוש בספרו ואם בנימין בדורון בנהר ולא ביבשר מסתמה צריך להיות דווקא כך ולא באובן אחר מסתמה ידע מה שהוא עושה והיה בוודאי חכם כמונו אנחנו פה היום רבי בנימין קדמונו והריאנו בבל תסור ממנו ימינו שמאל שאתה ניחה אמר סנדריל חייך וביהדותי בנימין לא בנהר בלבד אלא ילמלא היה רבי בנימין בדורות הראשונים רוכב על המגרפה היינו חייבים לקיים לתילת מגרפה ולרקוב עליהב בלי שום פיקפוק והשלישית נכנס בנימין לתוך נברי סנדריל לא יזיק לנו כלל אם נרגיל עצמנו מתחילה לשות בנהר עד שנהיה עתידים להפליג בספינה על פני ים האוקיינוס הגדול ואם אתה לושמעיני הייתי אומר שעד שנתפתר ממהסינו כאן בחיסלון היה נאבי האלנו באמונתי לנסות ולשות בנהר לשם טיול בעלמה רענה שם עומד אדם שם אצל הדוגית לחנה ונבוא אליו ניתן לו את זכרו והתייל עם אנו מעט בנהר הזה לאחר שעה קלה וירדו אל הדוגית ושתו קו וחו על פני הסירחון מתחילה היו יושבים ברטת וזיהע סנדריל נתבלבל מאוד וכל עבריו נתפרפרו מפחד עוד מעט אמר בליבו והדוגית נהפכת והצלול כאופרת ביתהומות הנהר וישתו תהיה אגונה שוממה כל ימי חייה רווח לו מעט בחסד השם חל טירה סנדריל מפייסרובין ימינו מנחמו לאחר שעלו על שפת הנהר אל תשגיח לשיימו מובילבו למוח וגוע לנפש זוהי מחלת הים הידוע שאין אף אחד נקים ממנה כשהוא נוסע פעם הראשונה בים פעם השני הרי תראה ולא תרגיש חלום ומה אותו היום רגילים היו טיירינו לשוט בנהר וניהנים הנאה מרובה וכל כך נתחזק ליבם עד כי לעבור את הים היה קל ביניהם כמשכל בניתה מחלבה בנימין היה בעל ידי סנדריל מדברי שיחה עם בעל הדוגית והיא רבה עליו שאלותיו מעין אלה למשל שאל נה סנדריל לטרב החובל כמה מילים מכאן לים האוקיינוס שאל אותו על יי הים איזה מיני בני אדם יושבים שם יש ביניהם שם יהודים למיימנות נמאס ואם יודעים הם במקומות משוותיהם טעם של גלות או כך נסנה סנדריל את הערל הזה הוא שאליהו על הרי נסבון ועל הכופר אל תוך אם יודע אוכלו מלודות עשרת השבטים מי יודע אפשר שמע להם שמועה מרחוק בעוד כמה וחמה שאלות קיוצה בהן שהוא בנימין שואל על פי סנדריל אבל המילים הלאעזיות המועטות שקנה לו סנדריל על ידי שהלך אחרי השטות תמיד לשוק לא הספיקו לו לעניינים נכבדים ונעלים אלה לסאת וליתן בדבר מכך הביצים והבצלים והשומים ושאר ירקות שיחת חולין זו היה מגמגם בדוחק אבל לדבר עם רב החובל בדברי חוכמה ומדע לא היה אפשר לוחלל צער גדול היה לו לסנדריל בדברי שיחה זו היה מתקשה בה ומלהג ברמז ובתלתול ידיים ורגליים מתנועה בכל עבריו ומזיה מהבודה קשה השם ידברך בלבד ידע צרת נפשו רב החובל שלו היה רוקק ומעמיד עליו פנים נזעמים ופוגע בו בדיווי קינטור מצד זה ובניימין היה עומד על גבו מצפה לאמרי פיב באוררו ודוחקו מצד זה הרי לפניכם אחת מן השיחות לדוגמה ואין שרווי ניג'יטקי ואין פיטאייה הוא ליהודים אדמונים הוא שואל פתח סנדריל ואמר בלשון לעזור רומז להרל בידו על בניימין חברו אית שרווי נרשיתקו יז נליבקו שמולקו בגת יז'יטקי מן היהודים האדמונים אני יודע את לב ואת שמואל יהודים השירים הם קיבל סנדריל שובה מהתרב החובל שלו ניג'יטקי ואין שרווי ניג'יטקי פיטאייה תומודשקו כיצד אומרים לו תומודשקו אצל הר נסבון נסבונה יז'יטקי נסבונה שאל הערל מדמי בהתמימות שביהודי איזה מקום נסבון אצלנו הוא מדבר אמר לו סנדריל, קרה בניימין בכל, לא תומר בלשונו ער, הראה הוא באותות והבין להלז כמו שתוכל סנדריל נסע ידב למרום לרמז בזה להר גבוהה וצעק בשעת מעשה הית, הית, ויסוקו גבוה, גבוה והערל שלא הבין דיבורו הרקק בפניו ושלח אותו בחמתו לעזאזל מנסיעותיו על פני שיעכון הנהר מרבה בניימין לספר חידושים ונפלאות שעשו רעש כדול בעולם ופה נזכיר רק קצתם כשהיה בניימין שט פעם אחת בסרחון ראה שם בלב הנהר מקום גנתול ירוק כולו עד למערה כסבור שהוא אי מגדל דשעים ומיני בסמים נעים וכשנסע את רגלה והיה מוכן לקפוץ מן הדוגית על האי חפה זלב רב החובל בכל צעקה מחזיק בו באורפו ומתילו לתוך הדוגית בכוח רב מאוד עד שנשתח על קרקה איתה ושחב מבולבל שעון אצל הדוגית וסביבה נסערה מאוד כאילו היא נאבקת עם איזה פגע בדרכה ומתנהגת בכבידות מרובה ולאחר שנתיישבה דעתו עליו אמר לו הערל שהיה בסכנה גדולה לתבוע באותו המקום הירוק בפני שזה אינו אי עתוף דשעים כמו שסבר בתאות אלא ירוקס רוחה מלב לב סירחון מבעביה ומתכסה בה בכל שנה אבל אומר בניימין בספרו לי לא נתקבלו הדברים שהיא ירוקה מלב לבית אמתי רח משונה היה נודף משם אבל מעולם לא שמעתי וגם לא מצאתי בספרים שאני קורא שהמים יהיו מלב לבים וילמלא הם מוצאים פרח היו גם מבשילים ואחר כן ועושים מן פרי שמברכים עליו בורא פרי המים ולי נראה בזה שהוא הקליני מין דג הים המשונה הגדול והנורא שנחבדות מדובר בו בספר צל העולם בשער יוד מין דגי ארץ אינדיה כיהי לשנה הדג הגדול שבים שמו קליני ורוב גדלו יגדלו עליו אסבים וקרגע עד יראה אי גדולה והר גדול ולפעמים יסברו ירדי הים בדמותם להמתין שם כי ידם אליהם הער יפה ועושים שם כל צורחם ומבשלים ואוכלים וכאשר יחם לדג וירי החדג האש על גבו ירד וישקע עד תחום רבה וייתבעו כל החונים עליו מכאן רעיה אומר בנימין שם בספרו רעיה עצומה להני חוקרי קדמוניות ובעלי סברה האומרים שיושבי קיסלון מוצעם ממדינת אינדיה כשהפליגו אבותיהם לים והלכו משם ושתו על פני הסירחון גררו אחרי מנה הגדל בים אינדיה ודרכו כידוע לשות אחרי הספינות פעם אחרת נסתכל בנימין במצולות הנהר וראה שם במים מיני בריות ומראה הן כנשים זה כבר כך מספר לנו בנימין קראתי בספרים שיש מיני בני אדם בים וועל ספר צל עולם עליהם ואומר אושם, גופם, פניהם ושדייהם קדמות בטולה ומשוררים בניימות ונקראים שרינה גם מפיז קנים וישישים שיש לסמוך על דבריהם שמעתי כי הם בעצמם ראו היפיביות של ים הללו אצל המסחקים הנודדים שמראים אותם לכל איש בסחר ואתה אדוני שיחייני והגיעני לראות הבריות הנעות האלו בעיניי במקום חיותם הייתי מראה להן בעצמאי מבית להיערל בתמיהה גדולה והוא רמז לי על הנשים הקובסות העושות מלכתן במים מעבר הנהר אני רומז כלפי המים מתחת והוא רומז כלפי מל על יספת הנהר ולא היינו מבינים איש עצפת ראה הוא לא ידע זה מערי מזעני מרמז לא גם אני לא ידעתי מה הוא מרמז לי ובכן, לאכולתי להציל מפיו דבר בעניין נפלא זה בעבר הנהר לצד העיר ראה בנימין אותו המקום בסירחון שהמים מתעבים שם ונראים משונים מאוד ויש שהם נעשים קרות וקרוש מן המים הקורשים האלה ממלאים השואבים חוויותיהם וחדיהם ומביאים אותם לבית בעליהם שם מערבים את המים הקורשים במעט מים פשוטים משומרים בחווית בתוך הבתים ומבשלים בהם כל מיני תבשילים אני הגבר מספר בנימין אני בעצמי, אכלתי תבשיל מהמים כן אזגל כל מסעודה של הוויתן והיה תאמור כצפיחית בדבש משונה להפלי נתלתי מהמים האלה ונתתי אל קהילי וחיסי וצבעיתי את סנדריל לצרור אותם חתיכות חתיכות בחבילה אחת והיו לנו למשמרת בנסיעתנו כשנעבור ימין ומדמריות פעם אחת היו טיירינו מטיילים יחד בתחומה של עיר שמחים וטובי לב מתגעגעים זה על זה בדברי פיוס וחיבה ומאירים פניהם זה אל זה בכן ובנחת רוח וניהנים הנעה מרובה ומשונה והיו דומים באותה שעה לחפתן וחלה בשבעת ימי המשתה שמתבודדים ומטיילים בגנים ונחת מזה לזה בראייה ובכל דיבור ושמחה זו מה היא ולמה מה לתיירינו הנעה מרובה זו במידה יותר הכל כך עד שקפצו ופצו פה בשירה וזמרה משונה והתעוללו כמשוגעים שימו רבותיי הנעהבים והנעימים האלה הסכימו לצאת מחר בלא נדר ולשוט בכית טוב לשם למרחקים ועד שהם מהלכים שסים וסמכים ראו הגלה בעלי קרטם או שני יהודים בתוכה אחד מסייע את הסוס במושחות שבידו ואחד יושב בהסיבה על צידו קובעו נשמת לו אל מול אור פה וקש יבש בפיו סימנים בדוקים למוחו של יהודי שהוא מתפך בית תחבולותיו ורבות מחשבות וסברות משונות בו שני היהודים הללו נסתכלו בתיירינו העליזים מתבוננים במקף רגלם ועד ראשם ונכנסו עם המחקח בדברים על פי הסדר כדרך העולם יהודים מיכן אתם משמכם ואחריהם שאר השאלות תפוצות ישראל ותיירינו כיוון שנשלו על מהסיהם פתחו את פיהם בהווה ורצון וחוציאו את כל רוחם היהודים הביטים אי שלכם מסחקים ומתלחשים שעקלה וזה בעלקוב השמות והקש בפיו מגמגם ואומר בלחש כן כן יעלה ויצמך ובשעת הדחק מוהר ומתן שימו נעכים הותכי נפשיכם פתחו היהודים ואמרו תזגנה גם יראינו להכנסת שני אורכים הגונים ובעלי נפש יפה כמותכם בבקשה מכם חלקו לנו הקבוד הזה ועלו אלינו ושבו איתנו בזה ולא סירוב ותענות כלל ואנחנו אריבים לכם יפות במהחל ובמשתי ובכל צורך איכם בהן שלי שהיינו עושים רצון לכם לכבוד עצמכם ולכבוד המקום שלכם אכזיר להם בניימים אלא שכבר מנויה וגמורה אצלנו לעבור מזה במה עם מחר בלינדר בנהר סרחון במחילת כבודכם אמרו היהודים ולתם מדברים אגם סירחון בנהרים זה אינו אלא אמת השופכין מקווה מים סרוכים ביצה מזוהמת ואגם נירפש ומאופש במקומינו הרי לפניכם הפירדון שהולך ומשתפך לתוך הים ומעירינו הרי זה תבוא עם ארצי השם, בהגלה ובזמן קרוב והיא היה אלינו אל ההגלה מה אתה אומר סנדריל אמר בניימין אפשר טוב וחשר הדבר לעשות בקשתם של היהודים וניסעה ונלך מחפת לי רשיב סנדריל אם רצולך לנסוע יהי כדבר לך ניסעה ונלך ותוך כדי דיבור נתעלו תיירנו על כבוד הכנסת אורכים שמקיימים בהם ומדמים להם בליבם את הגדולה והכבוד שיתנו לשמם בשעת קבלת פניהם ויותם בדרך סבאו רוב עונג ונחת היהודים שמו אינם על תיירינו בכל הדרך היו שומרים אותם שמירה מעולה ומאכילים אותם מנה מטעמים את האישה הילדת מעולם לא ראו בתלוננו חיים נעימים כאלה אפילו בחלומם למחר בערב באו בשלום לעיר פרדיונה היהודים הביאו מלאכסניה ושם עשו להם סעודת ערבית גדולה היום אתם היפים ויגיעים מתלתולי הדרך אמרו היהודים לפי כך הקדימו ונוכו בשלום וכם ולמחר אם יוצא השם כשתעמדו בריאים וחזקים נוליך אתכם לבני אדם ידועים מגדולי העיר ונשתדל את סלם בשבילכם ואם הם יקרבוכם באהבה אשריכם את ידים אתם לקבל כל צורככם ותוכלו להלוך מיד בדרככם הרחוקה ואתם שלום תיירינו קראו מיד קריאת שמה על אמיתה מעבירים ידם על קריסם ושאר עברי גופם גוחקים ופוהקים ומתחכים כדרך בני אדם עד שתקפת המשנה ונרדמו בן נחת רוח סוף פרק 11 בספר מסעות מנימין השלישי ספרים