 Ja, men jeg skal tale om hypnose og trangstilstande, og det, der er, skal man sige, karakteristiske hypnose, det er et yderst komplekst, det er måske et neurologisk fenomen, det er i hvert fald et social psykologisk fenomen. Det der er sådan udfordringen ved hypnose, sådan rent vedenskabelig, det er at det er fenomen, der er omgæret af mystik, mytter og overtro, og noget af den mystik stammer bl.a. fra, at hypnose er meget populært som underholdningspenomen. Man ser sene hypnose, og de fleste har formodeligt set, hvad kender eller andre, lave et hypnose show på tv. Så noget af det, som til synladerne sådan gør hypnose så interessant, og som mystisk er, at det til synladerne er forbundet med sådan en ophevelse af den frivillige, at hypnose bliver set som et makt fenomen, at nogen vil hjælpe deres kommunikation, kan påvirke andre til at gøre noget, som til synladerne ikke ligger inde for, hvad de selv vil. Og en af de ting, der satte det i gang var bl.a. en film fra 50'erne, som hed Den Mansuriske Kandidat, hvor en amerikansk soldat, der havde været tilfangetagen i Nordkorea, var bl.a. torteret af kineserne, og i hypnose var bl.a. instruerede i, at myrden amerikanske president uden han selv visste. Ikke de studenter, så står det op i mod, at hypnose er en anerkendt psykologisk behandlingsteknik. Det synladerne er meget effektiv, og allerede i 1958 så blev det altså anerkendt som behandlingsteknik af den amerikanske lægeforening. Men vi skal gå lidt historisk tilværkes, lidt tilbage, så kan man sige, at hypnose er beslægtet med en række fenomener, som man siger langt tilbage i historien, lige så længe man har skriftlige kiler i hvert fald. Hvis man går tilbage til den græske antik, så havde man blandt andet en helbredelseskult, eskulapskulten, hvor man praktiserede forskellige former for tempelsøvn, hvor man vil hjælpe af musik og forskellige ord og værs, kunne bringe folk i en sådan søvenligende tilstand, som eftersigne skulle være helbredende. Hvis vi også retter blikket mod mere traditionelle kulturer, for eksempel så den chamanistiske kultur, hvor man har en chaman, som er den centrale person i forbindelse med blandt andet helbredelse, så vil man se, at der optreder ofte trangsefenomener. Der er det ikke nødvendigvis kun den syge, som går i trangse, men det gør chamanen selv, og i trangsen antar man, at der foregår, skal man sige helbredelsen. Hypnosis i moderne forstand finder vi hos en person, som er Antron Mesmer, som var læger, som praktiserede i Paris, og han var overbevist om, at han selv havde nogle magnetiske krefter eller magnetiske evner, og magnetismen var meget populært på det tidspunkt, man havde lige opdaget det venskabeligt, men han kunne ved hjælp af magnetiske strøninger kunne han bringe folk i en tilstand, hvor de behælbrede for en række af de forskellige symptomer, som de havde. Det er vagt en del misundelse blandt andre kollegaer i Paris, og man fik nedsat nok det, der må være den første, skal man sige, sådan ekspertkommission i historien, som blandt andet havde været Benjamin Franklin med rømte amerikaner som formand, og de gennemfører den række kontrollerede eksperimenter, hvor de da efter kom til den konklusion, at det der med magnetisme, det var der ikke meget billeg for de effekter, som man så hos folk, der var vedbehandlet med hypnosis og havde, skal man sige, overvundet deres symptomer, at de skyldte snokke overvejende deres forestillingsevne. I 1800-tallet så fortalte hypnosis som fenomen, men man så det ikke længere som et spørgsmål om fysiske kræfter eller magnetisme, men når man i højre grad betragte det som et psykologisk og måske underkøbende normal fenomen, og der er forskellige navne, blandt andet en englænderne James Sprade, som arbejder med hypnosis, franskmanden Bernem, men også i Danmark, den danske psykologisfader Alfred Lehmann var meget interesseret i hypnosis og forskede faktisk i hypnosis og betragte hypnosis som et normal fenomen. I 1800-tallet ser man så den moderne hypnosis-forskning, specielt efter andet verdenskrig, hvor man for alvor prøver at finde ud af, hvad er hypnosis egentlig som fenomen. Vi må sige, at vi skal skældne mellem på den ene side hypnosis og trangse, og hvis vi skal definere hypnosis og trangse, så kan vi sige, at trangse-tillestanden er en række psykologiske og affersmæssige fenomener, som først og fremst emulverer nogle ændringer i vores opmærksomhed og vores koncentration, og så kan man sige, at der er mange forskellige påvirkninger, som kan fremme denne trangse-tillestanden, og der er hypnosis altså kun en af disse påvirkninger. Man kan også se de i religiøse ceremonier rundt omkring verden, men der er også noget, der tyder på, at hvis man kommer ud for nogle alvorlige traumatiske begivenheder, så kan det påvirke vores bevidsted, som man kan komme i en midler tid i trangse-tillestanden. Et helstæd, hvis man er meget involveret henne året, hvis man ser et og stykke eller en film, så vil man være i en tilstand, som man alt andet kan kalde en trangselinende tilstand. Hvis vi skal forske hypnosisen, så er det vigtigt, at vi er forskellige tingene ad, og der kan man sige, at på en ene side kan vi definere hypnosis som en bestemt kommunikativ procedure. Det vil sige, det er nogle bestemte måder en hypnotisør taler på, som har til hensigt at ændre vores bevidsthed, fokuserer vores koncentration, og bringe vores opmærksomhed væk fra noget af det, som er ud omkring, hen i måde det, som hypnotisøren gerne vil have, at vi skal koncentrere os om. På en anden side er det jo også en relation. For, at der hovedet skal opstå en hypnotisk trangsel, så skal der være en relation mellem hypnotisør og en hypnotiseret. Og en hypnotiseret skal i en eller anden grad acceptere at være hypnotiseret. Og hypnotisøren skal se sig selv og beskrive det, man gør som hypnose, for at det egentlig kan beskrive som hypnose. Omvendt kan man så også sige, at hjemmen for det skal være hypnose, så skal der være tale om en særlig psykologisk eller psykisk tilstand, som en konsekvens af denne procedure. Der skal ske noget med vores bevidsthed, den skal forandres på nogle kvalitativ måder. Og hvordan skal man så vurdere om folk i hypnose, hjemmen det har man generelt gjort ved at vurdere den hypnotiseret adfærd, hvor der er en række træk, som man kan sige, er karakteristiske på hypnose. Den hypnotiseret vil ofte opleve tilstanden som en slags søvnligende, meget afslagte tilstand, hvor man er mere provirkelig, mere sukgestibel. Og så er det så også viset, at når man har gået efter i søvnene, har forsket i det, at er vi faktisk meget forskellige. Nogle mennesker er klart mere hypnotiseret bar end andre. Nogle mennesker er næsten ikke hypnotiseret bar, mens andre er meget hypnotiseret bar, det vil sige meget provirkelig i hypnose. Hvis vi går til en af den moderne hypnosis fader, Ørnest Hildgarten, amerikanske psykolog, så taler han om, at hypnose er virkelig ikke en ting, et enkelt fenomen, men vi kan tale om de hypnotiske domene, som dels handler om, at for at det skal være hypnose, så skal der være sket nogle ændringer i vores bevidsthed, der skal være sket nogle ændringer i vores perception, der skal ændringer i vores opmærksomhed. Og der er en række andre karakteristik af vores bevidsthed, som er forandret under hypnose. På den anden side er det så også en social relation, og den social relation er præget af, skal man sige, dels den hypnose-ske rolle, som jeg nevnte, som man bliver nødt til at tage på sig som hypnotiseret, og det er først og fremst en kommunikativ relation. Og det der også skal være, at det stedet er, der skal være en god rapport, der skal være en relation, hvor hende parter har en meget, skal man sige, tæt relation, hvor de begge accepterer den relation, de har. Meget ofte er de jo så i forbindelse med terapiet, en terapøbtisk relation. Omvendt så er det jo også en række responser, som man kan se, det vil sige, man er mere sukgestibel, vores motivation ændres i hypnose, vi bliver mere fokuseret, vi bliver mere motiveret, og mere påvirkelig, og vores forventninger kan også ændres. Og det, der charakteristisk er, at mange der i hypnose de oplever, er nogle af de ting, der sker, det sker uden for deres bevidsthed. Endelig så er der forskning, der tyder på, at det ikke blot er et oplevet fenomen, men der faktisk sker nogle ændringer i vores fysiologi, der sker nogle ændringer i vores hjernet. Der er en række hjerneforskningsprosekter, der har kun påviset, at mennesker, der er højt hypnotiseret bare i hypnose, der sker nogle forandringer i vores hjernes, som er anderledes, end hvis man ser bolagtyp hypnotiseret bare, som er anderledes end i vores normale, vågne tilstand. En af de ting, man har kigget meget på, det er, hvad sker der egentlig med vores smerteopfaldelse, der ser det ud til, at man vil hjælpe at hypnose faktisk kan påvirke hjernens opfaldelse af smerte, det skal sige noget mere om et øjeblik. Man ved også efterhånden en del om, hvis man skal fremme en hypnotisk trance, så er der nogle særlige kommunikativ teknikere, som ser ud til at være særlig effektiv. Det handler om at etablere rapporter, altså en god relation. Det handler om at fremme motivationen hos den hypnotiseret, og så at ændre vedkommende som mærksomhed. Noget af det, man ofte ser også i hypnose, det er, at hypnotisøerne gentager de samme situationer, hender igen med små variationer, og den gentagelse ser ud til at fremme den fokus, den koncentration. En af de teknikker, man også bruger meget i hypnose, er, at man prøver at forvirre vores normalt tankesæt, vores normale rationelt tænkning. Man bruger også i høj grad metaforer og billeder, og de ser ud til at have en trancefremende effekt. Så er der mange forskellige måder, man kan fremme hypnose på, og alle sammen en rækkes en konegetiv teknikker. Hvis vi lige går et skridt tilbage og siger, det der med hypnose er det nu også i virkeligheden et reelt fenomen. Og der var der i afskelige år, inden for hypnoseforskningen to positioner. En position, som primært var repræsenteret højernes høj grad, det var, at betragte hypnose som en reelt forandret bevidstighedstilstand, som er anderledes end vores normale, vågne tilstand, kvalitativt anderledes. Omvendt var der en række forsker, der sagde, den tror vi ikke på. Vi mener faktisk, at det ikke er hypnosefinnes. I virkeligheden er hypnose blot en social relation, en social rolle. Så det som hypnotiseret egentlig gør, er, at de faktisk overtager en rolle og spiller en rolle ud fra, hvad de forestiller sig, at hypnose egentlig er. Og sådan den diskussion var dominérende igennem næsten 20 år, hvor forskere fra de forskellige positioner forsøgte at, skal man sige, og bekræftede hendesvis den ene position og den anden position. Forskningsresultaterne peger sig på, at hvis man kigger på den samlede forskning, så vil jeg mene, at man kan konkludere, at hypnose faktisk er en reelt tilstand. Det er ikke blot en rolle. Det er også en rolle. Så begge positioner har for at svise haft ret, men det er også et reelt psykologisk fenomen. Og grunde til, at man kan sige det, er blandt andet, at hvis man måler personers hypnotiserbarhed, så ser det ud til at være nogle meget stabile træk hos personer. Man har for eksempel målt hypnose eller hypnotiserbarhed med 25 års mellemånd hos de samme personer, og ser, at det er faktisk meget stabilt træk. De er personer, der var meget hypnotiserbar for 25 år siden, og stadigvæk meget hypnotiserbar. Dem, der var ikke hypnotiserbar, de var stadigvæk ikke hypnotiserbar 25 år efter. Så det er et stabilt personlighedstræk, måske er der ondekøbet nogle aflige træk, som påvirker vores hypnotiserbarhed. Og det, der er interessant, er, at hvis man går ind og undersøger, henholdsvis de højt og de lavt hypnotiserbar, så er der nogle tydelige forskel, som bekræfter, at hypnose er et fenomen, som ikke blot er noget, som handler om vores forestillinger, som ikke kun handler om, at det er en rolle, vi får tærdes. For eksempel sæt ud til, at højt hypnotiserbar er langt bedre, til at påvirke smerte. De er ikke bare der smerte oplevelse, altså de siger omkring deres smerte oplevelse, men det er også en række mere objektive smertemål, som jeg skal vise nogle eksempler på om et øjeblik. Generelt har de også en højere evne, en lavt hypnotiserbar, til at påvirke andre fysologiske fenomener. Det kan være puls, det kan være blodtryk, det kan også være sådan noget som vores immunforsvar, der kan være forskellige undersøgelser, der peger på, at vores immunologiske processer, dem kan vi påvirke af psykologisk vej, og der ser de højt hypnotiserbar, de ser altså særligt ud til at være stand til det. Og så er der den mest spændende område her, hvor man i kraft af de nye scanningsteknikere, man kan bruge MR-scanninger eller PET-scanninger, hvor man kan skande hjernarktivitet, og der er man altså bekræftet, at hjernarktiviteten hos højt hypnotiserbar, den adskiller sig altså fra hjernarktiviteten hos lavt hypnotiserbare. Her er et eksempel fra et af vores egne forskningsprojektere, hvor vi i hypnose har påført smerte hos forsøgspersoner, og så har vi i hypnose bedt dem om at opleve forskellige ting. Vi har både undersøgt smerteopfaldelsen i neutral hypnose, vi har også skidt min instruktion om at spænde af og slappe af. Vi har bedt dem om at forestille sig, at de ikke var inde i deres egen krop, men at de svævede ud af deres egen krop og kunne se deres egen krop et helt andet sted i rummet. Og endelig så har vi givet dem hypnotiske sukkusioner om at opleve deres arm som fik forført smerte, om at opleve arm som bedøvede, som snorrende, sovende og bedøvede. Jeg har viset resultaterne, der viser, at de højt hypnotiserbar er de røde søgler, men specielt i den fokuserede analgesi, hvor de forestiller sig arm som bedøvede, sovende, der oplever de meget mindre smerte end de lavet hypnotiserbare. Så der er en tydelig effekt på den oplevet smerte af hypnose, specielt hos de højt hypnotiserbare. Men ikke kun deres oplevelse, som sagt også deres jernes opfaldelser af smerte. De her figurer er nogle grafer, der viser det, man kalder smerte-evokerede jernepotentialer. Det er jerneraktivitet, det måler man ved hjælp af EEG eller elektroentafaldografi. Det vil sige, man måler jerneraktiviteten, den elektriske aktivitet. Hvis man påfører en smerte, for eksempel ved hjælp af en laserpåvirkning, som gør ondt, så kan man få sådan nogle udsving i hjernen, som man kan måle størrelsen af. Her kan vi se, at det er så før hypnose, den første herude, og der er sådan et vest udsving, som svaret til den smertepåvirkning, som hjernen opfatter. Så bliver vi så forsøgspersonen om at forestille sig, at hånden eller armen er meget følsom. Så bliver signalet, der kommer op til hjernen, kraftigere. Så bliver vi så personen om at opleve armen, som bedøvede. Og så kan vi se, at signalet forsvinder ikke fuldstændig, men de bliver meget mindre. Og hvis man spørger personen om oplevelsesmærende, så siger personen, nej, jeg kunne næsten ikke mærke noget. Jeg synes ikke rigtig, at jeg kunne mærke det, at det gjorde. Så det bekræfter, at det er altså ikke kun noget, folk siger. Der sker faktisk også nogle fysiologiske ændringer. Vi har også kigget på forskellige immunologiske processer. En af de processer, vi har kigget på, det har været processer i huden. Der kan man sprøjte noget tuberculin, altså noget proteiner fra tuberculosebakterien i huden. Så vil der i løbet af nogle dage komme en inflammatory reaktion, som skyldes af de hvide blodlaner, de bliver så tiltrukket af disse proteiner. Og så danner der sig sådan en rødmænd og en hevelse. Der har vi hypnosisbet, der har vi givet dem sådan en tuberculin, en sprøjtning i begge arme. Og så har vi bedt dem om at hæmme reaktionen i den ene arme og øge reaktionen i den anden arme. Vi har bedt dem om at forestille sig i den ene arme, hvor det er sådan køligt og der var ingen aktivitet. Med den ene arme, der var det varmt og de hvide blodlaner strømmede ud i huden, og det gjorde und og det kløde og det bevarmt. Og her kan vi så se resultaterne, at når de bebede om at forestille sig, at armen var mere reageret kraftigere på tuberculinet, så fik de en kraftigere reaktion, sammenligende med den anden arme, hvor de bebede om at hæmre reaktionen. Så har vi selvfølgelig også en kontrollgruppe, som vi har givet indektioner i begge arme, men hvor de ingen hypnotiske succesioner har fået, og der kan man se, der er kurven helt flade, der er ingen forskel mellem armen. Og endelig så er der altså forskellige undersøgelser, der viser netem enligt, at hjerneaktivitet er meget forskellige hos højt og lavt hypnotiserbare. Her er et undlandsk forsøg, hvor man har bedt folk i hypnotiser om at forestille sig, at deres arme er larmet, så den eti ikke kan løfte. Og der er der både, skal man sige, først så måler man i den ikke hypnotiserede tilstand, hvor de simpelthen bliver bedt om at løfte den ene arm og så den anden arm, så kan man altså måle aktivitet i hjernen, svarne til de center, som handler om at kunne bevæge forskellige dele af kroppen. Så bliver de bedt om at lave som om, at de ikke kan løfte armen, men de ikke er hypnotet. Det er de grønne platter her, de svare til, at de aktiverer bestemt af center, men så bliver de instruerede i, at deres arme ikke kan løfte sig. Og så skal de prøve, og så er det nogle helt andre områder i hjernen, der bliver aktiveret. De viser altså, at der er klar forskel på hypnose og den vågne tilstand, og igen så er der altså hos de højt hypnotiserede arm, man ser det her, ikke hos de lave hypnotiserede arm. Endelig kan man så sige, at der er rigtig mange undersøgelse efterhånd, der preger på, at hypnose er en effektiv behandling, og det er lidt svingende med dokumentationen, men generelt kan man sige, at hypnose er så dels effektivt overfor angst forbi. Det er særligt effektivt overfor sådan nogle akutte smerter. Det er knap så god dokumentation for de mere kroniske, længerevarende smerter, og der er en lovende dokumentation for immunologiske ledelser. Det er knap så effektivt faktisk overfor rygestop, som man tror, og der er noget, der kunne tyde på, at det kunne være effektivt som suplemang til anden sygetepi, men igen, der mangler vi altså det strækkelig forskning, og det siger, at det er en god og effektiv teknik, men det siger lovende uden. Så samlet må vi se, at hypnose er et normalt forekomne, men komplekst nøvesykologisk, sosalsykologisk fenomen. Det hænger sammen med vores opmærksomhed, hvordan vores hjernet fungerer, og det er helt klart, at det, der bekræfter det, det er, at højt hypnotisererbare, de adskiller sig på rigtig mange måder fra lavt hypnotisererbare personer, speciellt med hensyn til, hvordan deres hjernet fungerer under hypnose. Det er en lovende behandlingsteknik, men netto fordi det er så lovende behandlingsteknik, så er der meget, der kunne tale for, at man i højre grad skulle regulere det her, af forskellige etiske grunden, og at man måske underkøbet skulle overveje, og man skulle tilade underholdning med hypnose.