 Ja, men god dag og velkommen til denne lille forlæsning om intelligens i historisk perspektiv. Hvis jeg skulle gennemgå hele historierne af intelligensbegrebet, som sådan, skulle jeg tilbage og starte helt tilbage i antiken hos de gamle græske filosofere i Stodeles værk anima om sjælen. Det vælger jeg at gode grunde og lavere mad, og i stedet for at koncentrere mig om det, jeg ved noget om, nemlig intelligens i psykometrisk forstand, altså den målbare intelligens. Her kommer en lille oversigt over, hvad forlæsningen kommer til at indeholde. Jeg prøver at grænse ind, hvad intelligens er. Jeg fortæller en lille smule om Gaulthans gamle laboratorium i 1800-tallets London. Jeg fortæller noget om testning af skolebørn i Frankrig i begyndelsen af 1900-tallet. Om hvordan intelligensk posienten, som vi alle sammen kender, så godt nu. Hvordan den dukket op i billedet. Jeg vil sige en lille smule om, hvordan man gik fra at teste skolebørn, og gik over til at teste voksen, og begyndte at bruge intelligenstest formelt i militæret. Så vil sige noget om Speermans G. G er en generell intelligensfaktor, som vi har fundet med en bestemt statistisk metode. Og det får faktisk stor betydning for det, vi ved om intelligens på et overordnet plan. Jeg vil sige noget om Thurstone's primære mentalfærdighedstest. Så er der en fyr, der hedder Raymond B. Cartel, der arbejder med, at noget intelligensk kulden er mere krydstaliseret, karakterer mere et rådpotentiale, og noget mere var udtryk for det, vi havde lært på et givende tidspunkt, henholdsvis flydende og krydstaliseret. Og så vil jeg prøve at introducere resultaterne af nogle analyser fra en fyr, der hedder John Carroll, som lavede nogle meget stor statistiske analyser for at prøve at afklare, hvem havde egentlig mest ret med hensyn til, hvad intelligens er. Og til sidst så vil jeg slutte ringen tilbage med Francis Carlson, som måske er ved at få lidt af en renaissance igen. Men lad os tage den med intelligensen, hvad det egentlig er for noget, hvad er denne forlæsnings genstand, hvad er intelligens. Kommer et lille citat her, som stammer for en intelligenskonforange, som viser noget af den forvirring, der har været på området. Citatet siger, at intelligens bare blev en lyd et år med så mange betydninger, så til sidst betyder det ingenting. Det kunne godt være taget fra en intelligenskonference for nye lyt, men det er et citat, der Charles Bermann fra 1927. Så allerede på dit tidspunkt, er man opmærksom på, alle kan jo kalde et eller andet intelligens, og det er også det, vi ser nu omstående. Derfor har jeg valgt at afgrense det, vi snakker om i dag, til den psykometriske intelligens. Den psykometriske intelligens er evne til at håndtere kompleksitet. Det er høj generell informationsbehandling, der fremmer logisk tænkning, problemløsning og beslutningstagen osv. Og det er det, kan man sige, overordnet resultat, man får ud af at lave intelligenstest. Så derfor kan vi starte historien her, i det smukke gamle bibliotek, som er biblioteket i en klub i London, der hedder Atenaeum. Og i den her klub, der kom en masse notabilitet, og det gør det i, ofte sig stadigvæk kluben eksisterer, eksisterer stadigvæk. Der kom folk som Charles Dickens, blandt andet. Hoksli, han kom her. Rudjett Kibling kom her. Charles Darwin var medlem af kluben. Også Charles Darwin's halfetter. Francis Scorlton var medlem af den her klub. Og det er her, vi starter med intelligens målingens historie, kan man sige. Her ser vi en bilder af Francis Scorlton fra bestemte perioder i hans liv. Han var meget inspireret af sin halfetter Charles Darwin's idéer, fra, som de kommer til udtryk i 1859, i den kende bog om artens opbrændelse. Og var interesseret i, om man kunne overføre nogle af de her principer til det menneskelige område. Så han var interesseret i at måle mennesker. Man kunne selvfølgelig måle dem på fysiologiske parameter. Man kunne vejre dem, se, hvor tung de var. Man kunne måle, hvor høj de var. Men man kunne måske også måle noget andet. Man kunne måske måle, hvor hurtig deres hjerner var. Måske kunne man lave nogle måleredskaber, som kunne måle hvor effektivt og hurtig enkelt individ opfattet omgivelserne. Gordon publicerede i 1869 en bog, der hed Rattatary Genius, hvor han prøvede at undersøge, om der var et afligt element i de her forskelle blandt individer. Det han var interesseret i, det var blandt andet. Hvis man nu kunne finde nogle familier, hvor der var nogle ekstraordinære individer. Hvor mange andre ekstraordinære individer ville der så være. Sammenlignet med, hvor mange der burde være statistiske selv, hvis man ser, hvor stor er befolkningen, og hvor mange ekstraordinære individer er der så. Han gik i gang med at finde de her engelske familier, hvor der var et eller andet ekstraordinært individ. Det viser sig, at der var over 330 andre ekstraordinære individer i de familier, hvor der var et ekstraordinært individ. De var relateret på mange forskellige måder, og det så ud som om, at der var en eller anden form for avelighed i det med intelligensen. Der skrev han så, Rattatary Genius, og jeg er så heldig som den bibliophile, romantik, og har været det her første udgave-exemplar af Rattatary Genius, som jeg har taget med for hyggenskyl. Jeg elsker at vise exemplaret frem også. Galton blev tidlig og mærkes ham på, at hvis vi skal vide noget, så er det ikke nok at kigge på et enkelt individ, og drage en konklusion. Vi er nødt til at have store mængder data, før vi kan udlede et eller andet væsentligt. Så det Galton gjorde det var, han lavede et antroprometrisk laboratorium. Han udviklede selv en lang række maskiner, som kunne måle menneskelige prestationer på en lang række områder. Så lavede han laboratorium her, og det blev åbnet i 1885, som en del af en stor sundhedsudstilling i London. Der var Galton så smart, og sådan er det svær, ikke så nemt at gøre længere. Folk betalte rent faktisk for at komme ind og blive testet her. De betalte et beløb, og så fik de lov at prøve alle Galtons maskiner. Og så fik han resultaterne, og de fik en fin fotogopi af deres prestation. Og den vej rundt blev der oparbejdet et kæmpe stort datamateriale. Datamateriale, som man rent faktisk ikke havde statistiske metoder til at bearbejde, så vi skal helt op i 80'erne før vi finder ordentligt statistisk bearbejding af nogle af de her resultater. Det fik også Galton til at begynde at udvikle statistiske metoder. Han fandt blandt andet på dette, der hedder Koalitionskoficienten, som var et enkelt tal, der kunne udtrykke styrken af sammenhængen mellem to fenomener. Det er et tal, der bliver brugt eller en beregningsmetode, der bliver brugt i alt moderne statistik nu omstående, og også er fundamentet for noget af den senere statistik, som vi skal høre om i dag. Galton kunne mange ting. Han var ikke kun interesseret i den menneskelig intelligents. Han var også meteorolog, og han forslå, at man kunne forudsige at være på baggrund af forskel i lufttryk, for eksempel. Han forslår også, at man kan bruge fingeraftryk som en mulighed til et somdredskab i kriminologi. Han var opdagelsesrejsen og kortlagdele af sydeafrika, og egentlig et meget godt eksempel på, hvad der kan lade sig gøre, hvis man har en rigtig god begagelse. Han var et multitalent, og på baggrund af resultaterne fra de gamle maskiner, som vi har her i laboratorium, har man kunnet rekonstruere, hvad hans intelligents nok har været, og den anslås har været omkring 200. Og nogle af de ting, han har gjort her, er det egentlig et godt eksempel på, hvad der kan lade sig gøre, hvis man har mentalt potentiale til det. Illustrationen, som vi ser her, på denne her side, det er faktisk en af de første illustrationer, at mensklig karakteristika, og det er karakteristikas normal fordeling. Normalt fordeling, det vil sige, at man har et gennemsnit, det her, hvor vi ser på midten her, der ligger de fleste, hver lille præk er en observation af en englænners højde. Så der er en masse englænder her, som er blevet målet hvor høj er de, og de fleste samler sig omkring gennemsnittet. Og så kan vi se, der bliver en pænlige fordeling på hver side, hvor det bliver færre og færre, jo længere vi kommer ned mod de meget lave, eller de meget høj. Det her, det er en af de første fine illustrationer, illustrationer af normal fordeling for at mensklig karakteristika. Den måde, vi ser det illustreret på nu, er mere noget i den her stil, det er den moderne kloggekurve. Hvis vi tager et resultat af en overordnende intelligensprøve, det vil blive udtrykt i IQ, og de fleste vil ligge omkring 100. Og som vi ser, så jo længere vi kommer ud mod den lave ind, og længere vi kommer ud mod den højde, jo færre er det derude. Så de fleste, de skover omkring, omkring gennemsnittet. Og det her, det er vigtigt, det betyder også, at der er individuelle forskel. Der er nogen, der skover lave, og der er nogen, der skover højere, men i fleste skover nogen, lige midt imellem den. Den her normal fordelingskurve er helt fundamentet for, at vi kan snakke om individuelle forskel i intelligens. Og det vender vi selvfølgelig lidt nærmere tilbage til. Alle de her redskaber, som Gordon fandt frem til, de fører til en nærmsten revolution hvor James McKean kan tale, han begyndte at indføre nogle af de her redskaber og havde store forventninger til dem. Så havde han da nogle POD-studeren, som gik i gang med at lave undersøgelser på collegepopulationer og så videre, og de gav nogle fryslige dårlige resultater. Det blev faktisk begyndelsen til, at man måtte gøre noget andet. Det viser senere hen, at de undersøgelser, de var behæftede med en lang række problemer. Og det var i og for sig uretfærdigt, i det her paradime på den baggrund. Men det betød blandt andet af i Frankrig, der havde det franske skolevæsen, de var interesseret i at få en land form for prøve, som man kunne bruge til at finde ud af, hvilke elever kunne have behov for specielt undervisning i de franske skole. Og der fik man bindet her, som vi ser øverst til at prøve og se, om han kunne konstruere en eller anden test, som ville være god til at forudsige hvordan folk klarer sig i folkeskolen i Frankrig. Han lavede en test. Den brugte en lang række forskellige tilgange. Det var overvejende, sprogeligt test. Det kunne være eksempler på, at man bad barnet om at forklare, hvad var forskellen på glas og træ for eksempel. Eller man gav barnet tre forskellige ord og bad barnet om at lave en setting med disse tre ord. Det var en succes med den her test. Der kom en anden ting ud af det også. Det var, at Binnibbe mærket, at det var ikke alle, der skuede allersvarende. Der var nogen, der skuede meget bedre, end de gjorde på det klassetrinde, som de egentlig tilhørte, og der var nogen, der skuede dårligere. Det gjorde man indført et nyt principp mental alder. Det kunne være, at man gik i fjerde klasser, for eksempel at skuere som en i sjæte klasser. Så ville ens metall alder være højere end det klasse gennem snip, man normalt hører til. Nedenom her ser vi Louis Thurman. Det var en fyr, der blev professor på Stanford. Og da gjorde han det, han arbejde videre i USA med BNS test, tilfordret nogen flere items til testen og gjorde den brugbar også til voksenpopulationen. I anden revisionen fra 1916 og sker der noget nyt, han tager en idé op, som en natysk forskere, der havde William Stern, havde fundet på, at man kunne lave en kvoshendt, en intelligentsk kvoshendt. Kvoshendt hun ville være udregnet som resultatet af den metall alder og den kronologiske alder. Så altså en kvoshendt af resultatet af en division. Det vil sige, at her er der tale om resultatet af, at man tager den mental alder, den prestation, man har på et givendt tidspunkt, og dividerer det med det gennemsnitlige, man kan forvente på det på organalders drin. Så får man noget med nogen disse maler, og derfor så gange man det med hun, som man fik pænt lige i tale. En række kvoshendt færdigheder kunne man sige, at der tale om intelligentsgeneralt summen af de enkelte delprøver, der har været. Benéhen forestillede sig, at de afspejlede prestationerne på delprøverne og det var hvad de fulde på et givendt tidspunkt i en kulturell sammenhæng. Og den vej rundt kunne det være, at man skulle have andre test til andre sammenhæng. Det står i modsætningen til det, der senere dukker op som generalintelligent, så her intelligentsgeneralt, kontra generalintelligent. Her ser vi Bené, i et gammel billede med nogle måleudstyre, som egentlig hører den tradition til, der gik forud det er det klassiske måleudstyre som han så afstater med nye typer af test. Det næste store begyndighed der sker, denne sker omkring begyndelsen af 1. Verdenskrig hvor man i USA sætter APAs det er den amerikanske psykologforening sætter ham til at prøve at komme med et bud på, hvadfor nogle test kunne vi bruge, når vi rekutterer til militæret, hvadfor nogle test kunne vi bruge for at sikre, at vi fik folk placeret på den rette hyle, hvem kunne være officiermateriale, hvem var rådige egnet til at aftjene osv. Der bliver udviklet en testet her i alpha testen, og det er faktisk en af de første gange hvor de her testet bliver brugt systematisk i forhold til voksne mennesker og man bruger dem i rekuteringssammenhæng hvor man kan bruge dem den dag i dag, og AM i alpha testen er baseret på det arbejde, vi kender fra Stanford-Binettesten. På billedet ser vi rekutter-billet her fra førerne. Vi ser rekutter med arm i hverd og det er fordi de skal skrive med den arm, de har i hverd, så ved man, at de ikke er gået i gang før tiden og snyder og så får de det ved, nu går vi i gang og så går de i gang med at at løse testen, men her kommer deres over og begynder at bruge intelligenstesten til voksne. En anden væsentlig ting der sker, den udspringer egentlig af Gaulton-traditionen Herren, vi ser her, hedder Charles Speerman og han er også interesseret i resultaterne af nogle af de her deltest, men han opfinder en metode baseret på principerne for Gaulton's koalitions effekt, der hedder Faktoranalyse og den metode har til formål at se om vi kan reducere mængden af data til et eller andet, de har tilfældes. Det vil sige, man laver en faktoranalyse på resultaterne fra en masse forskellige intellectuelle prøve, og derudaf får man en eller anden faktor eller flere faktorer, og det han finder ud af det er at man får en enkel faktor. Hvis man har tilstrækkelig mange koalitionstest og de er tilstrækkelig forskellige, så kan vi ligegylde, om det er det samme testen en gang eller nogen anden test en anden gang, så får man et G. Man får en faktor som vil afspejle egen til at håndtere kompleksitet. Det er noget, det indgår i alle intelligentstest, uanset om de er sprogelige eller de er ikke sprogelige og mere praktiske orienteret. Hver gang der er noget involveret som har med kompleksitet at gøre, så betyder det noget her. G-faktoren er den primære determinant for prestationer i intelligentstest. Så er der nogle specielt faktorer, det er noget, der gør så gældende for den konkrete test. Det koncentrerer os om her, det er det øverste niveau, fordi det reelt kommer til at betyde noget. Så det samlede resultat afspejler den samlede mængde af G fra sådan nogle test. Nederst her ser vi Arthur Jensen. Det er en amerikansk forskere af danske opbrændelse, som arbejde konsekvent med de her test, og som er meget i velten i slutningen af 30'erne, hvor han begyndte at bemerke, at der var nogle intelligentsforskelle, det kunne være, de kunne koble så op nogle grupper også, og da han sagde, at disse grupper for eksempel kunne være rasse, så er det klart, at det er udløst, det er en mindre balade, som han levede med hele sin karriere. Han har i a. 98 skrevet en bog, der hedder G-Factor som er i den øjleværkerne også inden på det her område. Her er nogle af eksempler på, hvad G handler om. G handler om prestationer, der kræver inductiv og deductiv resonemange abstraktion, og princippet her kan illustrere bogstavraken for eksempel, hvor en opgave kunne være, at hvad er det næste bogstavraken. En anden opgave kunne her være de her fire klumper, at tal, hvad for en af dem passer ikke. Du kan ikke vide det på forhånd, du skal udlede en bagvidlæggende regel, så her vil du få se, for eksempel A, B, C, der ligger en imellem, C, D, E, der ligger to imellem osv. Så går du regnet frem til, hvad det næste bogstav er. Det er et eksempel på noget, der kunne være G-relateret. Der er et eksempel på nogle af de færdigheder, der bliver testet her. Som vi kan se, indgår induktion, og nogle af de analyserende og opdane elementer også. Spørgsmålet vil selvfølgelig være her, at det her skulle være en indgivning. Det kan være, at det kan være en indgivning, der kan være en indgivning, der kan være en indgivning, der kan være en indgivning, der kan være en indgivning, der kan være en indgivning, der kan være en indgivning, der kan være en indgivning, der kan være en indgivning, der kan være en indgivning, der kan være en indgivning, der kan være en indgivning, der kan være en indgivning, der kan være en indgivning, der kan være en indgivning, der kan være en indgivning, der kan være en indgivning, der kan være en indgivning, der kan være en indgivning, der kan være en at der var måske noget krydstaliseret intelligens og noget flydende intelligens. For den flydende intelligens var ligesom rommateriale, og den krydstaliserede var der, hvor man var kommet til på et givendtidspunkt. Også, Kattel her, ikke at forvekse det med James Kattel, Raymond B. Kattel her, han siger, at de her to intelligensformer, de er i og sejt uauhængig henne anden. Så har vi John Cowell. John Cowell gik ind for at netop afklare nogle af de her spørgsmål. Er der flere forskellige uauhængig intelligenser? Er der en krydstaliseret og en flydende intelligens? Er der en G-faktor bag det hele? Og for at afgøre det, gik han i gang med nogle kæmpe store dataset. Han samlet nogle kæmpe store dataset sammen, og så begyndte han at analysere dem. Og resultatet af de her dataset visste, at ja, der er en generelt intelligensfaktor, og den ligger på det øverste hierarchiske niveau. Så bag ved det hele ligger der en G-faktor, som har noget at gøre med kompleksitet og evnen til at håndtere kompleksitet. Også den krydstaliseret og den flydende intelligens fandt man, men de ligger på et lavere niveau sammen med en række andre, og længere nede i hierarchiet ligger en række andre færdigheder kan man sige, som er mere og mere specifikke jo længere, man kommer ned. Men Cowell's analyser her er ligesom fundamentet for, at vi fik en afklaring på, er der en generelt intelligens? Ja, det er der. Er der en flydende krydstaliseret? Ja, det er der, men de ligger længere nede, og de er afhængig af G. Alt hvad der ligger længere nede er afhængig af det, det ligger længere op og altså G. Og det er usøværende, at man kan lave en faktor anlyst og finde en enkelt faktor øverst, hvis man gør det med personlighed, men med flere forskellige faktor, for der er ikke, til synlædende ikke i hvert fald, en personlighedsfaktor som sådan. Så det er det, vi ved nu, det er det, historien har bragt os. Og så er vi tilbage til Francis Galton. Det, I ser her på billede, er et apparatur, som jeg lige netop har købt hjem. Og det kan man bl.a. bruge til at måle det, der hedder choice reaction time. Hvor lang tid tager det for en person at vælge mellem en række forskellige stimulige. Og det er ganske enkelt, man kunne måle reaktionstid ved at be personen om at sætte fingeren på den her, og når der kommer et lille bip, så flytter man fingeren, og så har man nøgen reaktionstid. Hvis man i stedet får bedt personen om at holde fingeren her, og så først slipper den, når der er en af de fire lamper her, der lyser op, så har man kompleksitet nok til, at man rent faktisk får et mål, som giver en individuelle spreadning, og som har en foresigelsesvæddi i forhold til nogle af de ting, som vi også kan se foresigelsesvæddi på, når vi ser resultaterne af en IQ-test. Og på den måde kan man sige, at vi runder af, hvor vi startede, med nogle ret simple, sandsemæssige redskaber til måling og intelligens. Og ud af det her er der sprunget en helt ny retning, der hedder mental chronometri, som er ved at få en renessance blandt andet på Ettingborg Universitet. Og her med slutter vi den her forlæsning.