 Vi skal snakke om vores mellemskab af FN og om vores mellemskab af NATO, og hvordan de to mellemskaber nogle gange har givet anledning til forskellige brydninger. Vi har jo godt tænkt mig at starte med at spørge dig af, når Danmark gik med i FN, som en af de første 51-nationer i 1945, handler det så primært om realpolitik, sikkerhedspolitik eller var der også idealistiske overvejelser? Det handler om realpolitiske overvejelser i 1945, og det var realpolitiske overvejelser, der vedrørte for det første at komme med i det gode selskab allieret, og der havde kæmpet nogle arksemakterne. Danmark var jo ikke en del af. Så ved at komme med i FN, så blev man en del af det gode selskab. Og så handler det også om, at når man skulle formulere sikkerhedspolitiske ståvstret fremadrettet, så kunne man ikke formulere neutralitetspolitikken som et sådan sikkerhedspolitiske ståvstret, fordi modstandsbevægelsen, der er befrielsesregeringen skulle danne sig i 1945, krævede, at politikerne gjorde op med neutralitetspolitikken. Så det var ikke en mulighed. Den kolde krig var jo ikke begyndt, men der var spændinger mellem Øst og Vest, og på dit tidspunkt mellem Stortbritannien og Sørgjertunionen. Og Sørgjertunionen havde samtidig militære tropper på Bornholm, der havde i en til mars 1946, og der tilgændig gav Sørgjertunionen over for Danmark, at man ikke skulle samarbejde for meget med ensidigt, med den vestlige side med Stortbritannien. Så ved at formulere FN, at have FN som et sikkerhedspolitiske ståvstret, så kunne man mødekomme et realkolitiske ansyn til både modstandsbevægelsen, det vil sige ændrespolitisk og undhedspolitisk, til den her begyndende balancegang mellem Sørgjertunionen og Stortbritannien. I 1949 tiltræder Danmark at landparken som Dan og Grundlag for NATO. Men hvorfor var det egentlig nødvendigt at tiltræde NATO, når man nu allerede var medlem af FN, og FN kunne stå som garanten for fred og sikkerhed i verden? Danmark tilslutter sig at landparken i 1949, fordi der er på socialdemoterede venstre, og de konservative er en enighed om, at det internationale trusslussnivå er stigende. Det er der enighed om med henvistning til Krise i Berlin, Kubitjekus Løberkede, og der er et størjetisk tilbud til FN-land om en vandskapspakt. Samtidig er det sådan, at der er vetoart i FNs sikkerhedsråde, hvormed sønsynligheden for, at store marktene kan nå til enighed om, at FN skal gribe ind i en internationale konflikt, den vil være ganske lille. I starten af 1950'erne er NATO i USA for alvor etableret, og vi har de her to organisationer på en side NATO, på en anden side FN. Der er en solid arbejdstilling mellem vi to organisationer, når vi taler om deres betydning for dansk underhedspolitik og den kolde krig. Med fokus på FN, så er det den her mere langsigt normative, hvad de politiske del af underhedssikkerhedspolitiken og NATO er. Den bliver jo også i langsigtet, men den er tænkt, som sådan mere kortsigt forsvarspolitik, så længe FN ikke virker, hvilket vidende om, at man faktisk holder fast i den her FN-vision. I praksis er den arbejdstilling selvfølgelig ikke så skarp optagnet, fordi FN-politikken er jo ikke kun langsigtet, den er jo også kortsigtet. Der er jo spørgsmål om kolonierovvikling, der er spørgsmål om nedrustning, og der er jo hensyn til NATO, som melder sig, når man for eksempel skal tage stilling til et helt konkret nedrustningsforslag, skal der være en atom, hvor man fri zone i Europa, så er der jo et hensyn til NATO, der er en udvikling, som er så ledes, at Danmark i 1950'erne, frem til begyndelsen af 1960'erne, i udpræve grad stemmer sammen med NATO, eller ensartet med NATO flere tale, så begynder Danmark at stemme mere selvstændig. Der snakker vi stadig ved koloniespørgsmål og nedrustningspørgsmål, men der er påfaldende nok også altid en grænse for den danske selvstændighed. Når man rammer ind i en mur, der hedder det her, og det her går ud over en NATO, så stopper den her støtte. Og sådan en FN-by skal selvfølgelig også have en shop med en masse merchandise. Det er skatten, da. Og ude der er founding fathers af FN, de fortsætter sådan en shop her i 1945. Nej, jeg tror, de tænker på den internationale verdenssituation, og ikke på merchandise. Men jeg kan jo se, at man rent faktisk kan få din bog herinde, sammen med en hel masse anden, skal vi ikke gå ind og se, hvad man egentlig kan få. Jo, lad os det. Da muren så falder og en koldkrig slutter i 990, så må man jo forestille sig, at FN-politiken fik langt større betydning for Danmark. En NATO-politik, fordi der ikke længere er den samme behov for hård marked. Er det det, der sker? Der sker i hvert fald det, at man bliver meget optimistisk omkring FN-politikken. Det er ikke sådan, at man dropper NATO-politikken, fordi der er også en usikkerhed omkring, hvad der kommer til at ske i verden, som man først holder NATO. Men en optimisme og en positivitet omkring FN i første halvdelen af 90'erne er bestemt. Man får jo en politik i Danmark, man kalder aktiv internationalisme i begyndelsen af 90'erne. Hvad er det, den går ud på? Den går jo uenlig ud på at booste det, som har været den danske FN-vision op gennem den kolde krig, en satsning på internationale ret, kollektiv sikkerhed og fredelig tilgang til konfliktløsning, maling, forhandling, dialog, ret grundlag for internationale militære og operationer. Og netop fordi, at den kolde krig forsvinder, mener man, at der bliver en større mulighed for, at stormarktene i sikkerhedsrådet kan nå til ene, og dermed så kan FN gribe ind i verdens konflikter. Så egentlig den gammel danske FN-vision, der nu kan føres ud i... Ja, for den kan man sammeføre i de her begreb-internationalisme. Men det er jo sådan relativt kort periode, vi fører den her aktiv-internationalisme. Der sker noget i 95', hvad er det, der ændrer hele den danske FN-politik på det tidspunkt? Der sker jo det, at FN har nogle militære operationer, griber ind rundt omkring i verden. Det er blandt andet på Balkan, boosten her i Tsukovina, og det er i Iwanda, i Afrika. Men der sker noget, så netop nogle ting, der gør, at man ikke kan fastholde den her optimisme, man havde i starten af 95'erne. FN har ikke tilstrækkelig mandat, og kan ikke formå at skabe fred i de her områder, og er på Balkan nødt til at overdrave operationen til NATO. Og senere hen så bliver det jo NATO, der i Kosovo i 1999 beslutter uden FN-mandat og griber ind. Der deltar Danmark stadigvæk. Det er et markantskift, vil jeg mene, i dansk grunnurs af sikkerhedspolitik. Nu har vi taget lidt om NATO og FNs betydning for deres sikkerhedspolitik siden 1945. Men nu står vi jo her i FN-byen i København, og det er jo en bygning, vi fik i 2013, på et tidspunkt, hvor det danske engagement i FN er blevet mindre. Vores andel af BNP, af udviklingsbystand, er mindre, end den var for 20 år siden. Vi er gået i krige uden FN-mandat, og så videre. Hvorfor er det, at FN vælger at lægge sådan en markant bygning i København? Det er et rigtig godt spørgsmål. Hvis man kigger på, hvad FNs derhverne generale sekretør, så henvist han faktisk til dansk udviklingsbystand, fordi den kan overenskus over en længere tid. Og så må han sige, at Danmark skal være stolt af sin indsats, og Danmark har faktisk været blandt den håndfull lande, der har ledt op til FNs mål, og i nogle periode, i en år overgåde de her mål. Så man kan sætte det lidt som udtryk for en andekældelse af en FN-insats over en lang periode.