 Kapitäl 17 av fron barna år til sylverhår, första avdälningen. Detta en Librivoks inspelning. Alla Librivoks inspelning är all men egendum. För mer information, eller för att anvilja det som frivillig. Besök Librivoks.org. Uplästa Månsbro Helsingfors Finland. Fron barna år til sylverhår. Första avdälningen. Av Anders Ramsey. Kapitäl 17 i Åbo, 1849. Gymnasisterna spelade den tiden en vis roll i den goda staden Åbo. Gymnasisterna kallades redan herrar och bemötes som sådana. Det gamla ord språket i det blindes rike den enögre kung besannades even på detta sätt. Månsbro Månsbro Helsingfors Finland. Öndas några yngre hovrets herrar, som dog voru allt för få taliga att fylla behovet av dansade kavalierar. I sinnehet som det dessutom ansåg och det hörat i godton att visa sig lite blaserade, så som gube vars redan utdansade i huvetsstaden. Bod herrar och deras gelikar hörde enu den tiden eit i sosietiet. Och som det unge damernas antalva legio, det kom till gymnasiet är hur jag eftertidens brugt min första frack och hög hatt och kände mig elitetstolt och lyklig där över. Det var med hur barnskorna uttrampade och jag behörligen rustade att göra mitt intredde i stora världen. Dit kom jag letta utan större besvär och är just vägen för tjänst. Det var en dålig dansör och oövad kossör. Det var som jag själv nog visste, ej föregnat så langare jag kom med. Det många vänner mina förelra hade jobo och vilka vi åtsilgade tillfällen gästade den på björkvåde. Ville visa den med vänlig tacksamhet genom att inbjuda soonen till sina hemm och hos någrab dem ansåg sig nästan så som medlem av familjen. En gång med i en del av sosieteten var jag desnart överallt och sådan gick senan sig självt. Detta såväl råde mig som tillikas smikrade änvis liten vid det åren naturlig få fänga. Om det lyste lesaren att med mig gjora en liten trippjen och salongarna jobo, sådana jag nu kan minnas dem för mer än ett halvt sekel tillbaka, vil jag våga försöket. Varannans söndag under vinterenslopp var det assembly på sosietets huset, nu var det stadshuset, lidviselligen tot la vi mot en en 3a 50 kp kade tillträd men där den skilde sig i tre olika grupper som hade föga beröring med varann. Salongen var mycket stor, men låg och helt enkelt möblerad med en röd klädd hårt stoppade bänkarad löpande ut med bäggarne några speglar eller andra prydnader utom ljuskronorna funnås icke. Ned i det enden av salen var avdelad genom tvennefri stående pelare. På ena longväggen en läktare till vilke munsikanterna på en steg och kom upp. Der samlades ofta rätt mycket folk så att den stora lokalen blev fylld i hurrusellan till trängsel. Den förnemrande sosieteten skerade nu növrig delen, den borgarliggade mellästa och bordherrar, bruxbokhållare småhandlare med fleren den närmaste ingången med legna delen. En handlande normal var någotslags ceremonimästare eller arransjör utförande sig kalm, stor värdighet och förtsenade allmän berömmelse för den skiklihet varmen han skötte sitt delikata verva och tollade orka klassönen kvar på sina tillbölliga platser och hindrade rusande, knuffande och påtrampande sitt gällande ton och till og med anses för skik. Det var en fråga av stor vikt av vem balen skulle öppnas du ej fick vem som de ville rusa och stad. Et diketten fordrade att det skulle ske med någonstadens förnemsta unga fruvar så som frihärinnan Emilie Cederkreuz Födnasåkin eller frumatildan Meurman Födfrån Tråil eller grevinnan Sofi Aminoff Föd Björkenheim Någon av dem var det fröken Elisna Sokin Sedan gift med guvenören Akronstedt eller nogon av frökenarna Bøye eller Von Knorrring Här normal let ej musikens spela uppförendena et dikettsfråga va klar Varför man ofta fick venta ganske länge innan dansen började Här anna i førsta ledet åter vore senan mer et besennium og oomtvistat brødena Anton och Nilsbåndsdorf Majoren och sektan allmen tjända under namnen Nisse och Nasse Ut om dessa reguljärt återkommande klubbar gå vurs ganska ofta bjudningar innan societeten var helt säkert selskapslivets bromstringsdid sinnena vore då ennu icke riktare på allmännan i legenheter Man levde i den bürokratiska perioden i det nikolajska tid i varvet i det politiska lungnet och likiltighetens atmosfär Man såg då ennu icke nogra mörka moln uppstiga ved horisonten luften tjende sig trykkande blikstar hotade i atslo ner kort sagt man politiserade ej men alla vore glade för nöjda och såg förtroendefullt framtidenan överlemmnande åt en belvisstyrelse att besten förmåndig och behagade sköta omlandets affärer utan att blanda sig deri och tänkande när var och en sin sysslar sköter så går hos vill i vad och smöter Den familie jag kanske helst besökte när all skanne såkens född bergenstråle hennes både döttrar av vilka den ena redan var gift den andra snart därefter blevde morostadens mest distingerade under nga damer och huset stor attraction man såg en rainhåld var min personlig aven der rådde en mycket fin kanske lite ceremoniös men likvel ej stelton man dansade nogot och tablo vivans jag tykte då att dette hus var samlingsplatsen följa kremd eller håt vole all mina föräldrar sin timare vennar och umgänge som upptåg mig med största velvilja mor i herne minna tulfövaltaren var hon janne boj ty vars barn axel död 193 som amiral augusta och emili sedan gift me senator ave valensöld det vore nog äldre en jag och där jag umgjiks som hade det var i mitt eget hem nästan lika så hos dennes broder före guvernören otta bojje even som hos bankdirektören baron samuel fontroil på lill heikele strax söder om staden det är dessutom vad kamrat med det beg äldre sönarna knut och värner det var då ett mycket gästfri hus med tete bydninger ett trevnaden så gledjens hemvist till dess den stora olykkon bor däreftar drabbade det då på natten just eftar en somglar tillställning borninge ju upp i lågor var vid äldsta dotten fru mörman och hennes dvåriga dotter blevo inbrända på stor heikele ett litet stykke noromstaden både då en uenke presidenskan vivika valensöld föd lagarborg till vi kan järna fornågongång äl enast av skyldighet att framföra en hälsning från föräldrarna utan even av verklig simpativ even ett annat med oss beslektat hus besöktes ofta före detta brugspatron doktor nils hendrik pinello en fint bildad man jensos om literatur och uppoffrande konstven han hade vid denna tid en god ekonomisk ställning och var därför dit tillfällig att hålla sitt gästfria hem öppet för vennärs talrika skara för dungdom och gledje och för dem vilka i likhet med honom intresserade sig för literatur och skön konst alla beskydder han var han var som bekant even dramatisk författare jag minnes nu blått att det av honom översatta och bearbetade stycken sommar natten och en ny lands dragoon beggesong pieser med musik av konrad greve på denna tid borde hon mycket omtygta kring fru julia pinello allt imuntar och kvik samladesjärna en skara ungherra lysnande till hennes ofta till kjemtets ytterste gränssvågare infall och färdigade hivan replik för att utmana henne ennett steg längre dock färgives hon visste alltid att sluta på rätt ställe hon var den tiden åbos fru ströderheim och hade i denna sjangare en farlig rival i fru konsulina malm född trapp bland andra tillställningar som gåb hos i det pinello och hanska huset minnes jär en större fest i anledning av dera silvär brölla då vennarna trängde sig den stora våningen och kring det rikt försedda borden och en ondlighet av tal höllor som besvarades tidarna växla 25 år senare var jag en bland det få gästern vidderas guldbrölla som det gamla då brutna och fattiga firade under den resa i Helsingfors en middag för 10 a 12 personer dä er höll ås eventala tum deskålar kanske merar från hjärta kommande av det få vennar som återstår när solen dalar efter den lång avslutad ban bland andra familjer i vilka umgiks moher nemnas domprosten Edman det vilken särdeles gästfria hem i ofta inbjöds den rikä bruksegen sedan bärisrådet Björkenheim som då levde på storfåt och hans måg greve Ate Aminoff som tillblingar vinteren 1848-1949 i staden alls är så ringbom provincialläkare och i så den egenska ofta gäst på Björkboden ett glatt hus med mycken ungdom Amiral von Chance som då borde i Åbo för att övervaka byggen det havnågått örlåks fartyg ett orginal om man så vill en rätt framgammals köbus som ha inrotad van eiskredd i sina ord och är räddessat utan kru sæa sin tanke så vel hög som låg ofta på ett föga smikrande sätt den förnemliggast av alla var vel dock den gamla grevinnan Sofia Manerheim född von Willebrandt enka sedan långtid efter den fyrsta ord föranden i Finland senat greve Karl-Erik Manerheim redan komen till hög ålder deltåg hon vid denna tid ej mera i sällskapslivet och var därför kanske av en större allmänhet föga tjänd men jag sendes till henne emellanåd för att framföra en hälsning fra hennes fränka, min mormor hennes kusin och barndomsven och glömmer ej det intryg dessa besök jorda på mig som tygte att det var nästan som att komma till själva hovet döt räddén för den gamla förnema å stela nåden en nu i sin sena ålderdom aristokratisk värdighet och nobelhöghet vid denna tid vistades jobo even kamarharen Karl-Hendrik von Knorrring ägare av det stora godset kumogård och hans fru född frihar innan bäck fris för utstatsfru hos dråttning desideria och tidigare gift med kamarharen greve hamilton det huro det beborde ett blått tillfellit enklare stadsqvarter var dock detta ett det gestreste hem där stadens nobles ofta och hjärna samlades even meivisades den vänliheten att ej sällan innbjudes så att jeftan ågån tid blev nästan som en del av familien derfans och en särskild dragningskraft för mig dottern desideria senan gift med majoradlerkreuz och en brorsdotter den vakre glada och sprittande livliga fröken Ingeborg von Knorrring senare gift med lagman lönblad derfö gik jag nedekunde och ofta direkt från gymnasiet till detta det är nu försvunna det är så typer av den gamla tiden och nya sådana uppstå i mera den alltnivellerande tidsandan gör nu alla lika till genomsnittsmensor och andra skulle näppelig en numera tolereras men vid den tidige härskildrar funnå sen no sådana och till dem huro det kamarherre von Knorrring den som heis ett och känt honom har svårt att göra sig en rätt föreställning om personen det var en lång storväxtman med ovanligt ståtlihållning vakra regelbunna drag och högdragen stålt uppsyn uttrykande självmedveten över lägsenhet över profanum vulkus det berättade som honom en aneknot som denne san direktligt karakteriserar hans skablyne hann hade en gång på teatern lykats ärhålla endastvenn i bakreplatser i låsladen på det både förämre suttåbaksfabrikanten kröger med fru kamarherre mentade at dessa självmånt skulle erbydde honom eller åtminstone hans fru i sina platser men då sål den dikke följde min som suttå på sina retta och betalade platser och säkalligen tykkte at är en så god som en ann började det heis inom Knorrring tills hans slutli ärhållning längre för modde styra sin vrede utan sade vändande sig till fru kröger jag måste säga henne det råkar vara en skillnad mellan en borger fru en excellencea var herrskapet krögersvarade tjenne man icke han beherrsqades haven mani jakten efter miljoner seden övriga interiserade medarvingar överlåtit på honom sin andelar var han ensam innehavare av den mejerfalska stora fordron hos österrikiska staten som är entår vuxit till 10 utals miljoner det var en större summa magnat och grevi mejerfält i slutet av 1600-tale förstrekt och det då i finansnöd stada österrike om som sekarhet för lånet hade han ärahållit pannförskrivning i stora kronodomener i det denna stat då tillhörande landskapet Schlesien mens ha utbröt kriget då fredig den stora 1742 ärövrade och anekterade denna provins inbereknet det pannföreskrivnad godsen naturligtvis utan tfråga då upptade det från Knorrring hundra år efteråt med anspråk att utfå hela beloppet jämt renta men när han i detta ärende vändes sig till österrike anvisadesan att hålla sig till pannten som nu innehadesan proisen och när han på detta håll framförede sin sak svarades att proisen ej hade något att göra med lånen utan borde han hålla sig till låntagaren österrike han förlorade dock varkentålamondet efter långa underhandlingar svarade han omslutligen den då all herrskande fyrst mettenig gott, jag finnar er fordran klar det är blått en sak som jag icke ser det är hundratusen bayoneter som borde åtfölja den under denna jakt efter skimära miljonen som räkte i ti jotalsavår har den förlorat sin tid och vanshöt sin egendom förbitterat sitt liv och förslösat sin verkliga förmögenhet omkring en milsöre på rauhall innan vakre egendom icustö sund borde vi denna tida majester augustfån ssän, sseden guvernöver i kåpio och hans fru den älskliga godgjärtare grevinnan vaava föd armfelt för utgift med sin släktin greve Magnus armfelt död 1845 där åter såg jag flera minna tidigare ungdomsbekanta enda dottern, fröken hedvig armfelt sseden grevinna vrede hade varit min skolkamrat frus, sseden augusta fili på karel armfelt hade jag eventkänt enda från barndomen den älste av dem august jämnårig med min äldre bror var vi denna tid redan gift med sin baddonna lik ssöna kusin olga armfelt och borde på viorilla brauhall innan vistades denna vinter ytterligare det älskvärda vakra svenska damen all fylne siger i darvidsson der fanns sålende mycken ungdomsamlad og der genom drogs enda merasådan i detta gistfri all tid glada hem ty den som en gång fått tiltrede dit fyr summa dig att åtaivende när tilfälle blåta erbjöds og sålunda var där ständigt mycket folk der här skade någåt som fyr övrigt kännetecknade alla de armfelt ska familjerna en uppsluppen gladton öppenjärtli fri och naturlig ej bunden av en steletikets tvång eller salong slentrian den kunde val någongång gå nästan till yyrhet skrede över det passandes gränser blått den ständigt turkomiskt roligget Gustav Filipp gjorde en min eller vits kunde han få hela sällskapet att brista ut i skrat sådant som enda starmfeltare av den generationen kunde prestera og oemotståndligt smittande så att det aldrig ville tagga en enda hende det då, så som ofta att fru julia pidella var närvarande så kunde det blivar riktig och högtidst stunder av vågat känt kunde han få hava haft en av det gladaste dagar man upplevalt och längtan det att så snart som möjligt få återkomma dit i hurre mina vänner huvudsakligen funnensin om kamratkretsen på gymnasiet, hade jag även utom läruverket nogra intimare bekanta en av dem var einhålldna såkin sedan pratokollsekretärer li vid senaten, då nys bliv en student det första lejonet i Åbo en elegan och petit mätve allmänt kallad lejongrisen allaserad och vargant men men ofta kvik och snar fündit unga en gång då han på ein klub artigt hälsade sammen bordherre som frågade, hur står det till herna sokin så varade han på den i hans dyken närgångna frågan om nogen frågarer er därom så svarar at ni inte vet den nogot sentimentalt anlagda unge levitnanten alla riktavast kjärna var en av salongslivets stödje pelare som kunde vi behovs, skriva på esi och comedy sjunga, spela pejan och deklamera och anföra dansen den redan nämda, alltid roligga humoristen Gustav Filiparmfeldt var ein yppallig berettare och aktör synaligas som fruntimmer hans gamla aktrisen München Strömberg och Madame Catalani glumma sig snart av dem som sett honom i dessa roller efter roligga ödets skiften sluttade han som lektar i franskaspråket vi universitetet even innom den förnemande borgerligas sociiteten funnos flera framstående hus men här att han gerade de högra skvärarna och i flera tilfällen blandades med dem som inne sig nu gråshandlar där i Timeus på minnande mera om en hovmanen och en handland det den tiden stort levande huset Tomé med dess vakkra ståtliga firade rättrar den allmänta avhållna fina tidigt borgångna Abraham Kingelin det förmögna husen Cumlin, Julin, Dahlström och Bröder Åkarman den ständig tillivets med och motgång ofer brännallit muntera konsul Seve samt kamera Helt som i detta avsänd en föregångsmann vid denna tid vilken skenkte så ringa akning åt den gamla hade Åvega brakt en samling av det dyrbaraste antikviteter av stort historiskt värld vilka heltåhållet uppfylde det beggevåningarna av hans övre broon belegna stenhus jag beundrade den många gånger då den gamle, nogot originelle kameran gjorde sig ett nöje at förevis av beskriva dem det är verkligen ett beklag att denna fölandet så färdefulla samling efter hans död 1856 försingrades då det mesta av den bästa delen uppköptes av ryska spekulantar av andra dyrlandet det vär existerades då iken Åbohistoriska museum är heller andra affäntliga samlingar och ensilde personer saknade interesse för sådant till denna krets börjar även rekna majister Janne Frenkel älste av de tre bröderna chefer firmans huvorkontor och kända bokhandel i Åbo han var då en man i sin fulla kraft venli liberala gästfry tog livet mesterhåndes glada sidor och ledde raskt löpa undan skonande varken sejle sin kass som trivdes helstbland sång skämta ungdom han slötsit glada livet i blomman av sin ålder denna tid var ennu rik på originaler ett släkte som nu i nästan alldeles försunnet främstblandessas to vel gamle beroon Axel Reinhold Cederkreuz hov gäg mesterhån og ägare av Tjulholm Stora Fideikomis redan vid denna tid en 75 årig man med långa vita ned på axlarna böljande lokkar trots sin höga ålder var den pigge gubben ennu en kavelie å se vant og sökte alltid omgiva sej med en krets av unga och vakra damer vilka han visade den största elsk värld og gästfrihet på sitt vakra herre set i varje större selskap visste man att gubben stå att finna mitt i damflokken han ägre privilegiet att utan att någon därav tog an stöd får sej är det mest vågade saker vilka skulle ha gjort en annan omöjlige bättre selskap men åt hans bfängdaste infall och vitsar skrattade damerna blått och du viftade på sin höjd något hastigare än vanet med sin åld fiedrar han var ganska kvik att det roliga infalla ordvänningar det var vi denna tid ganska vanligt att höra äldre herrar sverga mycket men gubben ser där kroyt satt utan tvivel rekordet i denna sport och kunde inlägga en ed i varje mening han yttrade så berättades om honom att då han en söndagrest över en svagis som brakade under färden han då utropat två svarta satar har jag för sleden ett djupt helvet är under mig och vem fan ska kunna hjälpa mig nu du alla djevlar sitta i kyrkan fotnot denne anekdot berättas av Agus Sjåman i 6 årtionden med året om överste fonkånov jag kände denne personligen och vet att hans eder vore av helt annan art slut på fotnoten vid den stora 50års fester för veteranen från Arten Råta som firades jobo skulle det i dem hållma festerallet besvaras av kapten Josef Bremer från Jockeys denne hadde i tidigare år svarat en del av detta viktige organ och talade derferallt i en svor begriplig neston när han nu i sitt svarstal citerat skaldensord jag så en här som frös och svalt men segrade til lika och därefter med stort patos i sin neston fortsatte ja mina herrar och damer even jag låg på drivan och frös så avbröts han mitt i talet av Cedekroids som yttrade högt så att alla i salen kunde hörade valde der han frös nesen av sig allmen munter hete skrat bremer för råde koncepten och festerallet to ett hastigt slut då Cedekroids 86 årig svårtinsjuknade stokholm nestan døende fördes till den finska ångbåten hade han en humur att ropa att det skåde lystna som samnade sig kring boren på vilken han bars va fan gapar ni på förbandnade pak han i fett tusan i våld aldrig sett blar en för så kunde han skämta en i sista stund jag måste här even omnämnade begge frökrarna alexandra marilois falk drøttrar till den på sin tid som mäktige senatsordföranden finanschefen gehymerådet falk etta sinipikis belägna ägendom kallade storgårdsfröknarna den äldre av dem alexandra benämdes vanlingen storgårdsherrn kledd i halft mannli direkt höga stövlar och påk i handen kraftig och storväxt lite mustagerad, vanrade hon myndig kanhaftig omkring på fälten i hagarna och skogen såg efter godset och utdelade med bjudande och judande stämma sina befallningar systen marilois det mest kvinligt kvinliga man kan tänka sig kläen med pipi och gnällande röst skjöte däremot köket av året och allt va den inner ekonomin hörde i förmåga att prata haver knappt noon kunde övertreffa dem det deras munnar gingo som ett perpetum mobile skramlande och slamrande utan avbrott så att det knappt hörde vad andrasad eller lämnande nogot tillfälle att säga ett ord med är hur fröken marilois var av en så kvinlig veknatur skall hon likvälj genom sin större intelligens och med begangene där fruntimundens medfödda fina mjukhet vet att att i en sådan grad tillskanser sig det verklig av eldet att allt, om en förandra omerkvat, lydde hennes vilje och skjelva den myndig Alexandra måste under kastelseiden det begge damerna utmärkte sig genom en stor och sär egen djurvenlighet på deras egen dom storgård slaktade sel avlivade sig det större kreaturen i synnerlighet, inke, om det vore favoriter när djuren blivit så gamla att det förlorat sina tänder och därför ej mera kunde förtära fordret matades dem i gröter och annat tills det avledo i en naturlig död och detta skedde långt innan om en djursyds föreningen och va påtänkt till raden av obo originala från denna tid, hur det even den så kallade metzäkule generalen överställde utnant Bernt Aminoff ägare av metzäkulegård i reso död 1857 vars hus i ofta besökte egenskap av nära anförvant det var en person otroligt viktig i egena ögon ha fast övertygare om sena medibård gälliga för tjänste synnerligen från kriget 1854 som för alla andra vore ordkänd utändigt framhålla sin emeriter prisgav han seit i ett taktsamt kämt för emål då han 1845 firade jul häljen på Björkeborde kom det bland andra klappar eventi honom ett litet paket var i min far inneslutit Stanislay ordens krashan jämtet på ryska skrivet taktsäelsäbref och han stora medbårdgälliga för tjänster det smikrade och tillfredställde honom särdelis att äntligen se det man kan föreställa sig huru desillusionerad han bleve dan efter häljén slut vi kvelda att det endast varit ett kämt slut på kapitel 17 upplästa Månsbro Helsingfors Finland kapitel 18 av från barnaår till sylverår första avdelningen detta en Librivoxinspelning alla Librivoxinspelningar all men egen dom mer information eller för att anmelade i som frivillig besök Librivox.org från barnaår till sylverår av Anders Rammsej första avdelningen kapitel 18 bröderna Nasse och Nisse 1849 i all menighet bruka originalen om sådana numera finnas var ganska otrevlig själv vi ska å hensynslösa personer till gledi varken för sig själv eller andra men undantagivas i sluta av fyrtt talet men e gik i Åbo gymnasium tjendi at venner riktigt trevlig og älskligasådena allas venner ingen svi ender det var det allmänt avhållnat vennebröderna Bonstorf majorerna sekteren vanligen kallade Nasse och Nisse begge, e hur det då redan om kring 40 år gamla ennu ungkarlar det främsta kavalierarna inom sosieteten i Åbo nere tjenare men e privilegiet att öppna balerna att odisputabelt var e det första i första valsen man sål dem överallt desset venne gråhåriga lejon inom stadens finare kretsar det vore själv skrivna och allrig fingosaknas det gavs väl knappt någon namn sela födelsedag som är åtföljande kafferep där det e skulle varit med någon festmiddag, sorry dan sela uppvaktning av något slag där e det skulle stått i främsta ledet e hella något nytt för dagen som e det först fått höra om och skyndet att före någon annan sprida vidare e tror att det förnötte sitt liv med att dagen enam löpa på visiter och säga damarna, i synähet fruarn det utsöktaste mest smikrande artigheter om berättas små otaliga gångar för uthörd franskanekdåter vilka alltid framkomunga färsåln apropå de minnåriga fru friharinna nyss och ekspresivt och träffande behagare yttere beria att det mått tillåtas mig sittera en liten anekdot beteknande för samma sak och så vidare det vore kort sagt ombärliga som konversasjonens lastdragare i salongarna och all risinande cellar till dagens små lesondi de la vil uppvuxna tillsammans hade det sedan genomd ödet omständighetarna och egenvilja blivit osjiljaktiga den ena var ej stånda tänka sig livet utan en andre och det kunde ej bara en dag utan varandras sällskap altid sinsemellan små grelande är då i grunden de bästa vänner och likvel vore det varandras motsatsak till både det yttere och det andre majoren, nasse kort och lite korpulent röd brusig, flintskallig men med veldiga knevelborrar svärjande vi alla tänka bara smådjevlar och svädda miljoner dagoner talande i en bestämd bara stånd en typisk gammal militär sekteren nisse långa mager, sletrakad finputsare kruselig forsedd med peruk och talande med pipi och sokkarsjötteröst altid bugande, komplementerande och liksom bedjande om ursekt att evän han vågä tyttra sig ett förslitets långsinventarium med sina små fordringar på livet vore det tillräckligt förmögna att verken behöver tjena förlön eller gift och seffa utkomst det föredrog å ett ekonomiskt oberoende och ett liv fritt från hymens bojor sæjande att Tappila var ett förlitet guds att kunna föreda ett vännefamiljere det förblevo sål under gamla unkarlar och med sådans inrotade vanor njöto det av livet skoda, sin frihit och varandras tjär selskap på sin vakregende om Tappila i sagu socken tillbringade det somrarna i Åbo i en liten gård som dägde nere vid Åstranden på landet sætte man joren om jordbruket och däremellan om jakten var vid en naturligtvis råkade ut för det vid dundeliga steventyr under förföljandet av någon varg, revela lo och nissa fick uppbära många hårda ord om han någångång tillät sig att vara klientrogen vid åhörandet av dessa mynsja och seader men när man joren sætte å åkr regnar, jaktor regnar och kanske even liten om gården spígår såg sektan efter mjölkamaren treggården och ribbänkor men största omsorgen ägnande han dock tjöket och ska frihet bakning och syltning man joren däremot hade nyklarna till vinskällaren den ena representerade det maskudina den andrade feminina elementet i ett veelshet husål den ena agerade värd den andra värdinna i detta rätgästfri ofta besökte ha alltid synnärligt vell för sädda hem solunder liksom kompleterade det varandra ännu minnes he så velde det småstad vi var dera änden av en sal låg deras sovrum i majorens enkelt möglerade kamare vor veggarna ordnerade med revolosin, med böser pistolar, krut hon, jaktväsko fiskredskap och dyllit og det hella var gjennom tränkt av lukten av tobakko smånleders stövlar i rumet mittöver stod sektansäng om jevenan vita spetskanta demonstlindra perier ett toalettbord överfylt med borstar, saxar, ottaliga parfymflaskor nogra etasherer fulradadeven småpårsvinnsfigurer korgen med vaksblommor och andra svenierer av oboramer och överväld hela en äcklande stark doft av hemfabriserad rosenessans jag kommer ännu så velde ihåg en middag hos den hösten 1849 majorens att vi bordeits ena enda med alla vinflaskor placerade framför sig du dem köta ja fyrlar betre en broor min nisse vi kan satt vi bordeits andra enda serverande soppan medan nases uppmärksamhet oavlåtligt var riktar på att glasen ständigt vore fylda upprepade nisse ideligensit får jag lova att serverare en falk stoppa till eller var så god lite mera pastej nasse majoren fyrde hög ut ordet vid sin bord sända och när då nisse hörde om det tillåtes mig att even yttrar min opinion i detta ämne så måste jag erkänna att jag i allo delar min broor majoren så åsikt va tusan millioner svedder dragoonare som nisse siga där borta og for all del min kjärra broor jag enda styrterade min tanke i denna sak då steken kringbredsade majoren jag vill låta höran veta dessa järpar hajag ta mig tjusan bövlar tjusit allihopa det var en lycklig akta dag femföll för två skått ostades akta nisse som själva sama moron köpt den på torget va tusan är det som nisse sigar ropade majoren og for all del ingenting ingenting alls min kjärra broor jag ville enda styrra våra ära det gjester uppmärksama på att jag själv inlakte dessa etiksgurkor när efterrätten serverades hade nisse jag hoppas mina herrar att ni finner sylt en vell smakande det har själv plåkat bären och insyltat dem och denna äggkaka har själv gräddat och kanske var uppe ägge me inföl majoren skrattande åt sin kvikhet det sådans skulle han ovara i stånd till min kjärra broor då middagen var slutad för att slå majoren att tända sigarrarna var vi nisse ytrade järna min herrar mycket järna blått ej i min lilla budvar det jag kan ej supportera den infama tobaks röken jag är en sådana förbannad kjärringe i min kjärra broor nisse han ännu ej ens lärt sig röka att taga eksempel av sin äldre och förståndigare broor men syltar bär och baka kakor så det kan han ta mig tusan svedda granater så jag tror knappt att det i Åbo finnes noga fru som kan göra det bättre och för all del min broor du smikrar mig alldeles för mycket sål den där skämtar komplementerade och kompletterade det var andras ständigt jag tror livet igenom men alla hade roligt i deras sällskap både åt dem och igenom dem det givdes gott i deras gjestfria hem på landet som i staden ännu efter femti år tycker jag med seg dem levande framför mig man jore med bössan på axeln och sektaren med ett syltföklede många betecknade smådrag kur denne tilläggas så till eksempel så hade man joren alltid jag och min broor men denne mer respektfullt uttrykte sig min broor man joren och jag sektaren hade allting han talade med damer och sbendas sitt huvudot siden på det att hans andre rekte skulle chenera den tiltalade det ansågodde fint att i sitt tal innmengas så många franskord som möjligt men som det vore mindre kunninga i detta språk gavde upphov till flera befängda vändninger så till eksempel om nogen kom till dem innan det vore fullt klädda brukade man joren säge ursäktade att jag nu är i half se mis men den sektaren sade ursäktade men jag är i fullnägglig är hur du av så olika skaplyne vore dessa beggebrönare trörande eksempel av broodas kjärlik som fören att det med så starka band att det blivit lik som fastvuxen vid varandre livet igenom och om man en lite skrattade åt deras svaghetar och löjliga sidor vore det dock allmänt börj avhållna och akta det lik som det i grunden vore redbar och goda personer slut på kapitel 18 upplästa måns bro Helsingfors Finland Kapitel 19 av från barnår till silverhår, första avdelningen detta en LibriVox inspelning alla LibriVox inspelning har all men egen dom för mer information eller för att anmäla dig som frivillig besök LibriVox.org från barnår till silverhår av Anders Lamsey första avdelningen kapitel 19 avdelning 1850 efter mångåret lidande och en svår dödskap avled gamla mormor på dalsbruk i melt av december 1850 min morän ska det då en enkel begravning som skulle bevista sändast av oss hennes närmaste och några få av hennes en koalivande bekant det skulle tygta hon bara meste var en stämmande med en avdelning att stilla och tillbaka dina livet och med vanorna i detta hus som under ett par decenjer inga främmande gästet men mi farva av annan åsikt veel hadde under långa tider ifälda sorg och sjukdom denna booning var i tyst och slutten för andra en degna men då hon nu var död mår det begravningen hållas på ett sätt fullt värdigt traditionerna av den petasenska tända stora gästerigheten om motsvarande rådande bruket med förnemligare personers lik begängelse den av min mor föreslagna enkelheten kunde migligen tolkas som nygesparsamhet bingaktning för den heden gångnas minne och hans åsikt blev den bestämmande när bjudningslistan då skulle uppgöras ve fanns det att endas nogra få återståd och upp personer som gamla mor mår känt och umgåts med den större delen utgjordes av nytt folk men dem hon aldri sett knappt hört talas om vilka skulle då bjudas først upptåg förteckningen blotte förnemsta presterskapet och det större godsherrarna, men gränsen var svår för att det kränkar nogra ena moteslutning utsträktes bjudningen därför det såknens alla ståndspersoner utan åtsilnet en masse svart kantade bjudningskurt utsändes till dessa att med sin närvaro behera jordfästningen i draksfjärtskyrka avuravlidne etc etc så rietåget skulle på utsatt dag avgå från Dalsbruk precis klockan 12 mamma ble först lite bekymrad då hon såg denna långa förteckning menade att endast få omnågon alls av dem skulle komma till veglaget var miserabelt alldeles halsbrytande det hade snötstarkt nogongom vecka förut, därefter hade kommit blida och regn då all snö smultit men därpå åtärtskjöld så att vegarna nu vore antingen hårt förusna till krake med djupa julspår är det rock belagda med isgöta synäligen i alla bakkar så att åkdomen slingrade med fara att komma i diket vem skulle väl därfer om är rent av tvungen begivä sig ut i ett så eländigt och farligt veglag men pappa var åtär av olika åsikt så hade sig bättre tjänna sina soknämbor och vanorna på landet när det gällde en bjudning och trod i därfer att gästen och trots det ursla för ett mangrant skulle infina sig åtminstone borde man vara beredd därpå på den utsatt dagen började redan långt för klockan 11 gamlas graltiga vagnar sitt siga cheisar och tjäror av alla slag komma slammrande och skumpade på den hårt förusna vegen samlande sig från nära fjärran eller rättare endast från fjärran då det fanns ingen som hade mindre vegen 2 eller 3 mil men flerta allet enda mer det hade således nödgötts reis redan tidigt på morgonen i desember mörkret från sina hemmen och fram kom nu förusna huttrande av tjöld varför det let å kaffet med begramningskringlårna sig vel smak men somde därpå kringbjudna harénska vinet med sårig konfekt samlingen var efter hand fullständig knappt någon hade uteblivit lång tid gav sig att värma sig eller vila det precis klockan 12 skulle sårig ett åget avgå begramns gästerna måste därför åter snabbt pälsa på sig och placera sig det väntande åkdonen på underredet av ett gammalt åkdom hade abterats en likvagn brydmen draperier av svart klede och vita fransar på denna ställdes nu tjistan som var bekledd med svart silkesammet och silvärskärnor men utan några blomstär slingor eller kransar till den modet kände man då ännu icke om sidar vald färdigt och det långa sårig ett åget satte sig åg steg för steg skredde nu långsamt framåt och så skulle det gå ändet till rags fjärdes en halv mil därifrån belegna ka pältyrka likvagnen rogs av den avlinnas åldryga svarta hästbar sedan länge ovanar med en sådana ansträngning men nedfällda huvud liksom sårigset anande och denna färd even skulle bli vaddera sista så komo det till den första höga backen och hade redan nästan nåttdes krön då kraftarnas vekoden byde sista stegen det orkar dig längre utan satte sig på haasarna och började skrinna utfär då likvagnen sköts tillbaka på den närmast följende åkdonet då loondahedade den långa backen utfär det blev ett obeskrivligt virvar och verkligen vårdligt på den höga isbelagda branten där åkdonen slingrade och lood på fara at skjälpa men liklytyshede detta ännu helt nära bruket den mycket folk samlat sig som åskårade bevegkanten det sprung nog till och hjälpade gamla hästarna åta upp för backen och senan vidare ledande det mytygeln i det många andra som funnes på vegen till kyrkan då kistan innebar så gamla tråkénare och placerades framför alltar runden det är neven som skjälvaltar ett åkoret worodraperade med svart kläde och vita fransar och är hur det ännu var full dagar brunner ljus i tete rader överallt det hella jordet ett högtidligt intryk skjävva jordfästningen utfärdes av prosten i timito doktor Forsman en mann med min åholning av en kyrkans höga prälat han utfärde den men den värdighet han såvel förstod att i dy lika förrättningar inlägga efter en eller ett par salmer och en tämlingen lång lik predikan nedsteg han från predikstolen och rädde fram till båren där uppleste han så som det då ännu nogongong brukades den avlidnans personalier först ett framhållande av hennes för tjänster som maka moder och husmoder hennes sorg och prävningar i liven hennes hjälpsamhet mot det fattiga och hennes stor fast en tysta velgjören hud däreftarövar gik han till hennes höga børd och månganor var det på federnet och synnerligas på mödernes siden nämnande det illustra för federna led för led uppåt enda upp till Båbra, Gustav Vas och Al Knutsson först däreftar vi tog själva jordfästningen det började redan skymma innan det sista salmerna vore avsjungna och det mörknade innan och dörrarna slutligen tilslöt oss då detta egentligen var jord uppsökte alla åta i sina åkerdom och nu började av i godfart hem tis orige huset det var en bitande kjöld och skarp blåst som trängde genom kledarna till Märgjöbyn vagnar och kärros slingrade i bakkarna så att alla fruktade att någon olika skulle hända det hade redan blivit mörkt när vi kom fram desto gladare och ljusare var din anblick som dermetögat från alla fönster strömmade florer av ljus som lyste långt ut i den mörka kväll och då man trädde inflån kjölden där ut möttes man av den angenemaste värme blandad med often av godmat i den vanliga lilla matsalen stod brennminsbordet dukat väntande och inbjudande och ej bör man förtänka alla dessa som sedan tidigt på morgonen strevat och skakat på vägarna samt huttrat av kjölden hela unge dagen utan att därunda har va fått sig något tillivs av kaffet på förmiddagen att den uppe gärlit längtare efter smörgåsen och lilla supen som efter landsed åtföljde sig både halvan tärsen och kvarten det hade under dagen fått isa i så mycket anblispis att den lekamliga nu blev så mycket mer av velkommen i salongen stod ett rik dukat middagsbord i hästgå form vedes översta ende in togo pappa och mamma i ämt älsta syster det enda närvarande fruntimren sina platser och närmast in til onorat jåres efter rang och ansenitet jag fick min längst bort i ena flygeländen bland brux bokhållare och små prester i början var stämningen allvarlig nästan hygtidlig som det egnar och anstår ett sådant tillfälle man åtunda tystnad och talade sakta men efter handsom måltiden pågick började samtallet bliva livligare och högjuddare samtant av en naturlig och gladare ton ty ej bör man förvåna sig om personer som alde käntare och ansett den avlydna ej längden kunde hålla ut med den først båtagna gråtare minen ej heller hade det åkt det många milen isande kjölden destor att se bedröva det ut utan det hade kommit i en bjudning på landet där tillverka den värmen i salen det strålande ljusen det många goda rätten och slutligen och detta ej minst det utsökta fina vinär det sista länge bevarade restarna från den pettasjenska cellaren nu framtagna tömaste den avlydnas och hur sätts ära minne småning om steg och stämningen allt högre och det började i salen brus av samtal överröstande skramlet av gafflar och knivar då lämnade mamma och syster bordet för det bärande trötthet eller illa mående middöngens kred allt längre fram och allt etare stod och det tömda vinbutellierna på bordet då byg inte en av kaplanen som hade en ganska god sångröst att förstellt sakta nästan för sig själv men seda lite högre sjunger den gamla tända bordsvisen när kämtetar ordet vid vänskapens bord med fingren och glasen som doffta så drick och var glad på vår så rilliga jord man gläder sig allrig för ofta oä motståndligt grep hos den härmast sittande av den livande sången och påverkade destem av det velbefinnande man känner av läckarmat och finna vin infällde med höjde röster i omkvedet en blomma är gleden i dag slår hon ut i morgon förvisnar hon redan just nu då du kan haven lycklig minut och tänk på den kommande seda samtalen skrålet blev allt högre åtbörden allt livligare glasen tömdes allt oftare med en högre röst intonerades sången min far hade som värld kommit i en svår situation och tjännande sig just ond att beherska den uppslupna stämningen var han ålder att fortast möjligt avsluta middagen samt drog sig därefter tillbaka anmodande prosten forsmanat övertag och världskapet medan beordet avdukades drog sig gästernen i ett förmakat intag och kaffet var efter det åtavene till salen där den det tiden tåddig och bundsbrikka och framsats när då den redan nog högt livade stämningen i mera heidades genom världfolkets närvar blev den också snart ommöjligt än högre tills åtsiliga ben blev å något vaklande og blikkarsvevande drog aprost en forsman tecken till upprott var vid envar av det bortgående fick mässig en stor safranskringla och va som åter stod av sorgekonfekten men nere vid grinden kunde ännu en stund höras från den borttågande skaren den gladesången tills den allt mera borttåne det i rymden och nattents dunkel en blom migleden i dag slår hon ut i morgon för mig slut på kapitel 19 slut på från varna året i silverhår första avdelningen av Anders Ramsey upplästa Månsbro Helsingfors Finland