 Jeg har annonceret, at vi skal have en døgtig festhalle også. Det er jo Mikal Røert, som jeg har sagt tidligere. Mikal er næstformand i Lundbeckfonden og mange, mange andre ting, som jeg kommer ind på lige med et øjeblik. Mikal har en uddannelse, som læger ved Københavns Universitet. For nogle år siden af hensyn, så bliver jeg ikke sige, hvornår det kan du selv komme ind på, hvis du har lyst. Han er professor og overlede på Ritsputsale på nogle kologiske afdelning, hvor han har været klinikchef i en længere overregge. Mikal er selvfølgelig vejlede i den hele masse unge forskere, unge læger, der lige har kommet ud på PVD-studierne og stået bag flere doktor. Disputatsafhandling og så videre. Han har som jeg anført siddet i Lundbeckfondens bestyretesiden 2002. Og har hele tiden det, der kender hans virke, har hele tiden været garant for, at der også er tingene af jorden. Mikal er en af Danmarks fremmeste forskere i medicinsk kræftbehandling, og det er først og fremest klinikeren Mikal udroper sig som, er hans vigtigste med tje, nemlig med, at der skal være god kræftbehandling, og den skal være evidensbaseret, du siger, der skal være viden for den måde, vi giver behandlingen. Ligesom næst var indpå, så har Mikal været meget fokuseret på gennem hele sin liv, at det skal være tæt kontakt til patienten, de pårøjende og patienten skal være i centrum. Han har ydde den betydelig indsats omkring behandling og pleje og rehabiliterering af patienter med kræftsyddom, og han vil meget gerne have, som jeg sagde, at behandlingen er dokumenteret, og den bliver udført på det rigtig etiske niveau. I kan bare se i den endeværende uge, da vi har haft en så tre sager, der gør, at man stadig skal være frem i bitet på et hospital, der var der for lange fastigheder til børn, der skulle i chemobehandling. Her til morgen var det andet hospital i det her område, hvor man er givet alforhøjdosisk chemo til at prøve at tilkomme til patienter med prostatskræft. Så der er hele tiden behov for folk, som Mikal, der løfter den etiske pejfinger og sørger for, at patienterne får den bedste mulige behandling. Så Mikal også bliver meget aktive i forskellige og historiske sammenhænge med omkring børn med kræft og etiske, som vi lige nævnte før, og har været en stærk fortsætter for, at det var utestedeligt, at der var alt for lange ventelæster for kræftpatienter. Som andre patientets mand, det er nok det, jeg vil karakterisere Mikal som, så han selvfølgelig også publicerer et utal af fantastisk gode videnskablige artikler, og har modtaget en række priser. Jeg vil bare nævne en, nemlig omkologibrisen, som han modt to i 2005. Så der er ingen tvivl om, at vi har gør med en helstøbt kliniker, at den rigtig gode læge, en der både kan forske vejlede, hvad patientøjen højt osv. Så det er med store fornøjelserier giver Mikal Røjert ordet, til at holde festhalt med titlen til Lykke, du har uddannet dig til verdens bedste job. Mikal, hvad skal du? I hjerteligt til Lykke med hjerteksamen, en stor dag for at ende af et langt slid. Jeg håber I får festet, og jeg håber, jeg er familie af Stølte. I har uddannet jer til verdens bedste job, har jeg kaldt min indlæg. Værdens bedste job, fordi I med stor sikkerhed kommer til at beskæftige jer med meningsfule emner, og ting, der har med selve eksistensen, skrundvilkere at gøre med liv og død, og det, der ligger derimellem. I kommer med sikkerhed til at beskæftige jer med ting, der til syvende og siste skal gavne andre mennesker på mange forskellige måder, og det giver mening. Når jeg kan sige det ret firkant, er det fordi, jeg har studeret ret nøje verdagens medicin, skrev i sommeren 2013, om årgange fra 1988. Der var 211 lære, der blev færdige, og I kommer jo nok til at gå i nogen samme spor i samme vej, men i en verden, som er helt anderledes end en 1988, og med en forandrelighed, som indebærer det i nu med meget møg og besvær, og har proppet ind i hjertoder, det er forældet om ganske kort tid. I jeres uddannelse er med andre år slet ikke slut, så er vi bare på det formaliseret efteruddannelsesprogram. Den er livslang, og det er skønt og stimulerende, men det er også anstrengende at tænke på. Når man ser på listen over de 298 lære, der blev færdige i 1988, eller ikke færdige i 1988, som blev jo færdige i 1988, 25 års jubilej 2013, og deres beskæftighedelser, så er det tænkt i slående, hvor mange forskellige slags job man som det ikke kan komme i. Der var over 40 forskellige beskæftighedelser i partliniske og kliniske fag, lægemedelindustri, administrativ organer med meget mere. Det er dog sådan, at hovedparten er jeg sikkert. Omkring 90 % vil blive beskæftige direkte med patienter. Og kun nogle ganske få, måske i virkeligheden lidt for få, vil finde vej ind i de mere teoretiske og grundvidenskablige fag. Og det at have så store muligheder, så mange udfordringer. Det er en gave, men det er også vanskeligt. Det giver ambivalens, det er frihedens tunge ansvar i masservis af stressudløsende valgssituationer, og i stigende grader bestemt ikke altid under dynamiske betængelser. Det giver menige at beskæftige, som er patienter. Det giver menige at gøre det bedre og bedre. Og en forudsætning for, at det kan lykkes, det er, at alle de mange lægegæringer, som jeg nævnte spiller sammen, og at der er respekt og ydmyghed for hinandens kompetencer og nødvendighed. Meget af vores virke viler på biologisk indsigt. En indsigt, som i disse år er i nærmest eksplosiv vækst. Måske mest takke, at være molekyllert biolog og selve biolog, og den slags sammen med grundvidenskabligt arbejende læger, som der nok snart ikke er så mange flere af. Det bliver overhavet af molekyllert biologen. Tænk bare på, hvordan man nu kan beskrive det samlede af det hele humane genom. 3 milliarder baseparer, 20.000 gener. Og gennemfører sådan en helt genomanalyse på ganske kort tid. Ja, det kan gøre så hurtigt, som det blev skrevet i Tidsgræstet Nature, at man snart kan få svar på patientens genom, lige så hurtigt, som at hive støvskåp op i lommen. Når en sådan viden bliver hurtigt tilgængelig, og derved anvendelig i praktisk, har vi for en række sygdom, som for eksempel kræft sygdomen, en helt ny diagnostisk og therapeutisk virkelighed. Væs variation, individualitet og komplicitet må afsænge os betydelige ydmyghed. Men det er kun begyndelsen. Genere koden udtrykket skal reguleres, og der kommer epigenesikken på banen, et endnu mere kompliceret system, som I midler sine også skal få beskrevet. Den genetiske kode er afdækket, men hvordan den reguleres, kontrolleres, bevarser og repareres er det aner, at vi er virkelig meget let om. Jeg synes, det er tankbevæggende at tænke på, at alle, der sidder her, endnu mere selv er startet som én befrokset ikke selv. Med vores DNA-kode. Livet består efterfølgende af noget i retning af 10-13 eller 10-15 selvdelinger, det er der til at blive svimme når. I den periode bevares den genetiske information, og i mange, mange tilfælde, tusindvis af tilfælde per selle per dag, sker der skader, som skal reparere os. Det er ikke mærkeligt, at der kan ske fejlige maskineri, og fejlet skal rejdes for det hele ikke lyver forkert. Det er vigtigt at kende, at der er utroligt meget, at vi ikke ved. Vi skraper vidensmæssigt kun i overfladen af et fantastisk, refineret og kompleks system, som udgør den levende organisme. Den nøgere beskrivelse af mekanismer kræver håndtering af store, mængde af data på meget kort tid. Også noget nyt, også noget, der ikke var i 1988, men muligt gjort af it-udvikling. Så for at bruge disse data, så må vi også have hjælp, ikke bare for molekylere biologer, men også for bioinformatikere, datologer og andre nøgder. Til gengæld får vi nu en indsigt, en differenseret indsigt, i sygdomnes biologi, en indsigt, som vil afføde nye former for forebyggelser og behandlinger, mens langt større præcision og langt færre bivirkninger end vi har været vant til, det som med et fint overheder personalized medicine. Levtidsforlængelse vil til vejbrings med bedre forebyggelser og behandlinger i infektionssygdommer, kræssygdommer, hjertekræssygdommer med videreom. Og det er jo til syvende og sidste også målet for mange af de mere grundvidelskablige arbejde indsatser. Og håndtering i at de mange data i rasende tempo er naturligvis også grundlaget for indsamling og håndtering af data fra de anordnelske undersøgelser som TT, MR, pilskanding osv. som heller ikke var tilgængelig i 1988. For at til at pørteske tiltag som avanceret strålbehandling, robot QQ, for konstruktion af individtilpassede høreapparater, pacemaker og meget mere er også denne data-håndtering af hele afgørende betydning. Holdbar og fremskridt kræver nye grundvidelskablige videre, men denne videre bliver kun tilgavnet for patienterne hvis forskningsresultaterne kommercialiseres og her spiller ledemiddelindustrien en helt afgørende råd. Målet for behandlinger er ikke blevet et spørgsmål om livsidsforlængelse. Vi vil også gerne medvirke til kvalitetsforbedringer eller i hvert fald medvirke til at give muligheder for patienternes kvalitetsforbedring. Tænk bare på, hvad der har sket inde for de 25 år i hensine til høreapparater, nye lænser, kunstige hofter, snag og skuldre, ikke nødvendigvis livsidsforlængende med klart kvalitetsforbedring. Hvis nye behandlinger og undersøgelser skal blive det blivende gavn, skal de implementeres i den kliniske virkelighed på en ordentlig måde og til syvende sidst alder de fleste af jeg kommer til at gavne patienterne. Det kræver i stigende grad et tværdfagligt samarbejde ikke bare mellem specialer, men også mellem faggrupper. Og det kræver en høj grad af ydmyhed over foropgavernes kompleksitet og erkendelse af manglede viden. Det kræver klinisk forskning, som er dyr og besværlig, men tingene nødvendigvis i skal være sikre på at gavne patienterne. Der vil blive stille krav til jer, nye lager, fra samfundet, fra politikerne og ikke mindst fra patienterne. Sådan var det ikke helt på samme måde, end nogen af 48. I stigende grad vil, og det er godt, synes jeg, patienterne bliver involveret i sundhedsværelses organisering og funktion. Det bliver svært, men det bliver spændende at udvikle, og det kræver en åben og ydmy tilgang. Og det kræver medvirking af alle de over 40 forskellige læges åller, lige fra molekuleret biologen og klinikerne til samfundsmediciner og den industriansæt. Vi er i den grad afhængig af hinanden, og vi bør prise forskelligheden og måske også uenigheden os imellem. Der kræves intelligente, men også klogeløsninger. Patienternes vilkår lægger lægerne på scene. Det er derfor i høj grad ønskfærdigt og efterspurt, at lægerer deltager i samfundsdebatten og i det politiske liv. Det har vi ikke gjort i det strække grad. Jeg føler og håber og regner med, at I vil gøre det bedre. Til lykke har jeg sagt, I har uddannet jer til verdens bedste job, og selvom det er rigtig vigtigt og udbyggerit og udviklerne at tage ophold i udlandet, så er det altså, vi lever jo en globaliserede verden, så er det formenig her i Danmark, at det kommer til at foregå for jer. Kigger man på årgang 19.08. er det egentlig påfaldende så få, at i dengang uddannede læger, der nu har taget permanent ophold i udlandet. Og man må da også sige, at vilkårene i Danmark er ret enestående. Vi er travt med at læge over, skidt det står til med skolebørnens indlægring. Tænk bare på pisområdsveksen. Forskningsvilkår, syldomspehandlingskvalitet. Men sandheden er jo, at vi på en række område klarer os ganske fint. Vi er samt det sidste her og bliver nævnt. Nr. 2 i verden, fremgår den opgåelse fra en sanitifik amerikan, med hensyn til biologisk innovation. Vi er i nr. 2 i 3 i verden, når drejelsommer producerer kvalitetsartikler, infrastructure og medicinsk videnskab. Vi overhælder svenskerne. Det er en svenske omgørelse. Vi har en meget stærk laminelindustri fra år tusindskiftet, at ansælle af ansælle i laminelindustrien i Danmark øde med 61 %. I Sverige er den faldet med 47 %. Laminelindustrien ejes i Danmark af nogle fronte, som skarper gode midler til forskning. Laminelindustrien skarper gode eksportintekter. Frontene bidrager i højre grad til finansiering af den svenske forskning, og det er en rigtig god model. Men først og frem, har vi nok verdens bedste patienter, og bedste landstegne, registrer og databaseer, men lang historie, som ingen andre lande kan slå. Ikke mindst, fordi man var så smart i 30'erne, at indførte CBR-register. Og så har vi øret, hvad mange måske ikke ved, helt enestående, stærke forskningsmiljøer, indenfor en række globale sundhedsprobleme, som for eksempel Hiv, tuberkulose, malaria, vaccinationsforskning osv. Alt det placerer Danmark i toppen, og nu også foran de andre skandinaviske lande i hensynet til med svenske eksempel. Så det er en fagligt, utroligt spændende verden, der er skabt her i Danmark, og som glæder sig til at tage mod jer, og jeres forskelligheder. Vi ved, at I har udvalget i hvert fald hovedpartner, som superintelligente fra gymnasieskolen. Men I skal også være klove og ydmygge, og I må gerne være eller blive lidt fanden i hvoralske. Ikke helt få af de grundlæggende fremskridt i vores verden, er skabt af folk, som gik i gang med noget, som ikke kunne lade sig gøre. Vi skal hjælpe hinanden som personer, om i jeres forskellige faglighed. Det er, som jeg siger, en brode, stor, og spændende verden, I skal ud og sætte jeres præ på. Og det er bestemt ikke altid let. Man overmands ikke i sjælden, der føler sig ude i strækkelighed, og markedsløstighed, når man kæmper med de kliniske problemer og gerne vil hjælpe mennesker, der er syg. Og til syvnedsist, at det skal. Mange af jer vil ende, eller komme til at beskæftige jer, i det vi i dag kalder den primære tundesvæt, men det kommer til at hæde fremtiden, er alene usikker på. Og I har brug for, som jeg siger, molekyler, data, aperture. Der er krav for politikere, patientilverværing, IT, og hvad vil jeg? Jeg er der nok at tænke i spil. Men tyv syvnedsist, er de fleste af os, inclusive og selv, klinier. Og for klinikerne, så er fjernene det medmændsklige møde. Møde med patienten, ikke nødvendigvis ligeværdigt, men respektfuldt og følelsesmæssigt angasserede. Så derfor synes jeg måske, jeg har været på sin plads, her i dag at læse op fra en lille bog, som er et udgiv af en læge, som I var Østergård, som havde praktisk her i jeres område, som var en fremragende læge, har underviset nogle gange sammen med ham, som døde alt for tidligt. Han har skrevet en lille bog, som I burde læse, som handler om den maktesløse læge. Formålet med I os på var, at ægget til tankarbejde, fordybelset, modsigelse og diskussion, om skismet mellem en gængs opfalse er læger som maktfulde professionelle med kontroll over sundheder sygdom, og liv og død, og lægeres egen opfalse, som reaktivt agerende leverandør, går ud i råd, undersøgs og behandling. Men egentlig i maktesløse, ofte maktesløse, i forhold til menneskers brug, og misbrug af deres kroppeshel. Der han skriver, læger har ret til at være tvivl, og de har ret til at kende det. Læger kan ofte føle sig ganske maktesløse, og kan med rette indse og være det. Læger skal tiltage sig ansvaret, og retten til at reflektere, uden at blive handlingslammet over for problemfættede forventninger og realiseringer. De skal indse de uendelige store forventninger, som skal holdes op mod de praktiske og reale muligheder, med skuffelse og afmærksfølelse tæt på. Vilkår som kæller både patienter og lærer i de medmenskige forhold, som etableres, når virkelig en slår til, og brutalt afslører vilkårligheden i forhold til sygdom og sundhed, livets muligheder, og garantieret død. Disse er vilkårne, skriver de rødste går. Lad mig slutte her med et lille dækt af søren Ulrik Thompson, som egentlig ikke er rigtig ved, om det hører til. Vi har synes bare, det er på en eller anden undfundet måde knytter det jordbundet til det himmelstreget. Træerne vokser ikke ind i himlen, men de vokser ud i luften, som vi under og ned i jorden, til det døde, som vi savner, og det er alt nok. Og så vil jeg slutte med at sige, som man siger brøndshøj. Folk med beggeben på jorden hænger ikke på træerne. Det er bjerne øjne. I har udgærende jer til, hvad jeg synes er verdens bedste. Det bliver spændende. Ud for de tidligere taler kan vi se frem til, at I bliver noget rigtig god lære til løgmet og heller løg.