 Graduar-se a la Universitat Pompeu-Fabra és un autèntic repte. Un camí ple d'obstacles i de premis. Però digueu-me, sou uns autèntics o P.F. Maníacs? La sang de Pompeu-Fabra corre per les vostres benes? I el més important, creieu que sou mereixadors del vostre títol universitari? És el moment de descobrir-ho! Senyores i senyors, benvinguts al concurs universitari més exigent de Catalunya! Comença el Pumpeu-Prix! El meu primer dia a la Pompeu va ser un autèntic desastre. Me l'acordo molt maco. Estava molt nerviosa. No estava nerviosa, estava molt content. Vaig arribar tard. Vaig perdre. Em vaig equivocar de classe, que no t'ho he ubicat. Respon ràpidament, què és més fàcil? Aconseguir el títol universitari o entendre l'enumeració de les aules de la Pompeu? Entendre l'enumeració de les aules de la Pompeu és molt complicat. Són molt complicats. Tens tres parts. L'edifici, la planta i la classe. Vaig a ser de pocs tan complicat. Si hagués de definir la Pompeu amb una paraula, crec que seria sacrifici. Familiaritat. Diversió. Ambició. Casa. M'he passat més temps aquí que a casa meva. Si no vius la Pompeu, no aproves. 9,5 de classe, 2 hores en classe, otra classe. Tare tota reu. Prova de talent. Vull que m'ensenyis com ho fas quan arribes tard a classe. Bon dia. M'asseus. Nombra de carpetes que la Pompeu t'ha regalat durant tota la carrera. Una. La carpeta és com a la mostra de qui va ser la Pompeu. Si se la pudiera poner en la frente, se la pone. Hay que estar orgullosos de la Pompeu. Hostia, tu eres de la Pompeu. Sí que hi ha algú, Pompeu. Prova visual. Mira't aquestes tres fotografies. I digue'm en quin camp us creus que estudiaria cadascun d'aquests personatges? El número 1, obviament, és ciutadella. Quan la gent es diu els de la Pompeu són uns pijos, es refereixen als de la ciutadella. El segundo diria poblino, porque son más alternativos. Més modernillo, más buamis. El tercer ovi, que venió de Erasmus i que és tan poco perdido, ciutadella. Erasmus. A Suecia. Londres, Londres City. California, San Diego. Liverpool. Vete a cualquier sitio, te lo vas a pasar bien. Una ex-experiència et fa créixer molt. Sobretot veure altres coses, però després tornar aquí... Les païs en més temps he passat i crec que és obligatori dir la plaça. Gutenberg. El sol torrenta. Crec que són dos llocs que s'han de compaginar al 100%, perquè si no, fer 50-50. Desgràcia que crec que un poco más la biblioteca que el bar. Sense dubtes, la biblioteca. Penfotos de postureo, també. La foto que traves a històries d'algú estudiant a Ciutadella. Has de fer la foto. Si ningú sap que has anat a les aigües, és un lloc com una iglesia. Aquí hi ha un espai, accents, petit, i les païs és màgic. Amb quin màgic nom és coneguda per alguns estudiants la biblioteca de les aigües? Hogwarts. La coraca i les aigües. La gent que ni és de la universitat. Tu arribes, veus un munt de papers, però zero cuestos. Vull dir, hi ha vegades que no veus ningú? De ràbia. De ràbia dices. Aquest que va aparcar aquí, hasta que el quiera. No ho feu. Vull que escoltis això i em diguis què et recorda. Què és aquest soroll?Sí, l'ho veia. Sí, clar que em sona. Hombre, estos son los típicos animales que los escuchas. Estando en clase. Quin animal és? Yo creo que es elefante. ¿Es una foca o qué pasa?No sé, un monstruo. Ese es el yao del so.Molt bé. La persona dormina en clase y sona el yao. El café per treure una carrera és essencial. La gente vive con el café pegado a la mano. En premia 3 o 4, máximo 4 o 5. El café está al mismo nivel de importancia que los apuntes. Els apunts els deixo amics. La gent que no els deixa i la gent que és molt rata. Mercat negre de punts. No te puedo decir nada.No sé si això serà veritat. És una hiàgenda urbana. Jo he vendido 40 euros a la punta a 10 persones. Ah, què se que passa?Em prende duria. Passem ara a una pregunta amb 4 opcions de resposta. Què és més dur? D. Se'ns dubta. Lo que pasa con la semana 10 es que nunca las has contado. Arriba sense avisar. Y tú, en qué momento ha pasado de sol. ¿Cómo es que la semana 10 es esto? Y no has hecho el trabajo. Se ha acabado tu vida social. No parar, no parar, no parar. Va les mes de en Floral que no estudian. Cuando acabamos exámenes, que bajas al patio y en una mesa hay más cervezas que gente sentada. Prova de ball. Y la gente poniendo música y viendo villas. La gente de todas las carreras. Y eso es como la de las tentaciones. Son festas impresionantes. Com es diu la mascota de la pompeu farra? Pompis. Farru. Prova d'habilitat. Has d'aguantar en els teus braços tots els tàperes que t'has menjat al llarg d'aquests 4 anys. Nunca me encuentro un tàper que diga que era patecible. Els has d'aguantar en força i, quan no puguis més, surt corrents i futx. Una sopa a ple juny i portava aquest xup i maionesa dins de la sopa. L'hora del dinar és... m'encanta. Última pregunta. Una de difícil, difícil. Que si l'encertes t'endús el premi, però m'ho has de dir perfecte. Què és el programa alumni? En quantes paraules? És un programa completament gratuït. I és gaudir de les vantatges de la universitat, ja no sent alumna de la bompeu. Matisos drets, des de correu acràic, a poder llogar espais. T'ajuden també a trobar una feina... A través de campos de treball. I encara hi ha mil avantatges més. Mantenir el contacte amb antics companys, fer créixer a la xarxa UPF, ser ambaixador de la universitat pel món. En conclusió, que això no s'acaba aquí. T'ho he contento de determinar, però sé que vull deixar molt de menys la universitat. El que més trobaré a faltar són els amics. Els amics són com la base primordial i fonamental que et puguin ajudar, que et puguin estar al teu costat, quan tens problemes, gent amb la que riure, amb la que plorar. Tot esa unión en el fondo se va a echar mucho de menos a la gente. La vida universitaria, lo que supone la esencia, que para mí es la gente de la bompeu, y lo que más va a echar de menos. Voy a echar de menos el sentirme niña niña, en plan de eso. Sólo estudiar y fiesta, pero claro, no, porque hay que madurar. Afluto el futuro a mi ilusión. Tengo muchas ganas de lo que va a venir, de las cosas buenas, y la bompeu m'ha d'haure les herramientas para que sí lo sea. Noies, nois, sou uns autèntics UPF en Maníax. Ho heu aconseguit. Aquí teniu el vostre premi. Ja sou graduats. Enhorabona! Des del primer dia em sento molt orgullosa i dic amb totes les lletres majúscules que estudiava la bompeu. Moltíssimes sabers, nois. No estic molt i que gràcies fer aquests quatre anys. Per mi ha suposat una experiència inolvidable. Bona tarda a tots. La gent és superorguosa ser de la bompeu i d'esta universitat tan increïble, el campus, la gent, com aquí, en ninguna situació. Ai, s'ha m'ha escapat una llagrimeta. Moltíssima sort! I ens veiem en la pròxima edició del Pompeu Brics! Conduirà l'acte Lluís Caelles, periodista i professor del Departament de Comunicació de la Universitat Pompeu-Fabra. Què tal? Bona tarda. Bon vespre a tots, graduats, graduades. Vos saludem i agraïm la vostra presència avui aquí al campus de la Pompeu. Saludem també els familiars que per raons de la Covid ens han de seguir des de les diferents aules i des dels diferents espais de la universitat i també saludem, finalment, tots els familiars amics i coneguts que ens estan seguint en streaming des de les xarxes socials on estem retransmetent aquest acte. És un plaer compartir aquesta estona amb vosaltres aquí al pati i també amb les vostres famílies i la gent que us estimi. Perquè ho acostumo a dir quan vinc amb aquest acte. Vosaltres heu picat pedra, però a casa vostra també hem viscut els neguits. Els neguits d'aquelles nits que heu estat estudiant, els nervis davant d'un examen, l'alegria davant d'un aprovat. És a dir, que els pares, mares, avis, avies, germans, germanes i amics en certa manera també es graduen avui. Penso, i això també m'agrada dir-ho, quan estic amb algun acte d'entrega de graus, que els que ens han precedit i els que ens han portat amb braços fins aquí, el que us deia, els pares, les mares, la família, en molts casos no van tenir una cerimònia com la que teniu vosaltres avui, com la que estem vivint tots avui. Per què? Doncs perquè segurament en molts casos no van poder anar a la universitat. A tots els nostres pares potser sí, però molts avis no hi van poder anar. No van poder tenir una educació pública, com la que heu rebut vosaltres, no van poder tenir una educació amb la seva llengua, com la que heu rebut vosaltres, perquè la llengua també estava prohibida. Vosaltres sou en una universitat pública i arreglada al país, i això és un privilegi. I accediu pels mèrits i nosaltres, els professors, i tothom us valorem pels vostres mèrits. És bo tenir-ho present, i és bo recordar-ho, perquè amb totes les eficiències i tot el que cal millorar la Pompeu i totes les universitats públiques del país són de tots i per tots, i això és una conquesta. I les conquistes no es queden mai establides, s'han de defensar i s'han de lluitar sempre. Per tant, deixeu-me demanar pels pares, pels mares, pels avis, pels avis, pels germans, pels germans, pels amics que no poden estar aquí carnalment amb vosaltres, i ens estan veient des de les aules un molt fort aplaudiment, perquè, com us deia, ells també es graduen avui. I si em permeteu una punt personal, ja fa uns anys que em conviden i estic molt content de venir als actes de graduació aquí a la Pompeu, i el plaer aquest any té un plus. Havia estat aquí amb advocats, amb filòsofs, amb enginyers, amb científics, amb economistes, amb biòlegs, però mai havia estat amb periodistes, amb gent de la comunicació i amb gent de la publicitat, i mai havia tingut, entre l'Audiència, algú més que han passat per les dues classes, per mi tanca una mica un cicle i és un privilegi. Segur que alguns de vosaltres, en el mail de comiat de la signatura, us havia dit alguna cosa del tipus EI. Ens veiem algun dia, en algun mitjà de comunicació, en alguna redacció, i ja no serem professor i alumne, estarem treballant plegats. Doncs bé, potser perquè ja tinc una edat, això ja ha passat. Ja he estat amb una redacció, amb alumnes que hem passat per la meva classe, però ja no ens hem tractat de professor i alumne, ens hem tractat de tu a tu, de company a company, de periodista a periodista, treballant sobre la mateixa informació. I això és una cosa que arriba molt fons i que toca el corre. Per tant, el que us voldria dir és que, quan algú us digui, ara sortiu al món laboral, però això està molt fotut, acabareu qui s'apont. Són periodistes, relacions públiques, publicistes, gent de la comunicació, a saber on acabareu. Ep, siguem realistes, el mercat és molt dur, però quan algú us digui això, digueu-li, sisplau, és possible que ens veiguem amb alguna redacció, amb algun despatx rodant, editant, sonoritzant a qualsevol de les feines per les que hem estudiat, perquè si ens ocorrem, les coses acaben passant. I una punt, aquest acte té tota la dignitat universitària, tota la dignitat protocolària que mereix, però també ha de tenir caliu. L'acte és vostre. I les vostres expressions d'alegria, els aplaudiments, els crits, tot el que brolli d'aquest camp us ara mateix aquí serà benvingut. Per tant, feu-us l'acte vostre, diviu-lo, sentiu-lo, aplaudiu, rieu i gaudiu d'aquest moment, sisplau. Molt bé, torno a agafar el fil més institucional. Avui el que celebrem és el XXI acte acadèmic de graduació de la Pompeu Fabra, que compta, com sempre, amb la col·laboració del Consell Social. Els actes de graduació sempre simbolitzen un fi d'etapa i simbolitzen una deu. Ho hem vist, el audiovisual que hem passat, que em difòs fa un momentet, però no voldríem que avui us entreu en aquest aspecte. No focalitzeu amb que s'acabi una etapa. Viviu intensament i recordeu els anys que heu compartit a la universitat tots plegats. L'audiovisual que hem vist és una petita mostra, només una petita de les vivències que tots heu tingut, 4 anys o 5, o els que heu estat aquí, donen molt, i quan es combinen amb la joventut, aquest binomi és imbatible. Lamentablement, un home se'n dona contra això quan hi ha una certa edat, viviu intensament. Aquesta és una graduació diferent, ja ho hem dit de les altres anys. Diferent perquè per la Covid aquest any celebrem la graduació en un format diferent, et, però la celebrem. Ja sabeu que l'hem passat d'on hi va bé. La celebrem en un format diferent, però estem tots plegats aquí. Vegeu uns 3.000 graduats i graduades que assistireu. Entre avui han començat a haver-sig i fins diumenge com les eleccions russes. No he vingut al cap, és que ells mateixos treballaven. Han començat avui i s'acaben diumenge. Des d'avui fins diumenge assistireu aquí els actes de graduació de la Pompeu 2020 i 2021. Per tant, el que ara us demano és que vosaltres us atorgeu un aplaudiment a vosaltres mateixos que sou protagonistes, home. Una mica de marxa. Molt bé. Feta-la benvinguda. L'acte continua amb el lliçó de graduació que la farà la Júlia Cot, que és graduada en comunicació audiovisual per la Universitat Pompeu Fabra de l'any 2006. La Júlia és guionista de televisió i ha treballat durant més de 10 anys el programa Polònia. Deixeu-me dir una cosa. Una vegada veient a fer un reportatge a Polònia i un membre d'un gabinet ministerial em va dir que vosaltres sou aquella tèlia que feu un programa que porta el nom del nostre país. Molt bé. Doncs la Júlia farà un lliçó. Ens hi partirà un lliçó que porta el títol. Ara toca enbrutar-se. Volguis graduats i graduades. Deixeu que em presenti. Soc la Júlia Cot i em vaig llicenciar en comunicació audiovisual en aquesta universitat l'any 2006. Des de les hores he treballat com guionista per diversos programes, com Buena Fuente, Polònia, Cracòbia o actualment l'està passant. Sempre en programes d'humor. No sé si quan em van convidar a fer aquesta lliçó que és un monòleg de comèdia. En aquest cas, lamento informar que no serà així. No sóc especialment graciós en persona i és per això que vaig optar per treballar darrere la càmera i amb Buena Fuente, per exemple, davant. A mitjans d'estiu, alumni, em va escriure un mail on em deien literalment ens agradaria molt poder comptar amb tu per acompanyar els nostres graduats en aquest moment tan especial que de ben segur tu també recordaràs. I el primer que vaig pensar va ser no recordo absolutament res del meu acte de graduació. No tinc ni el títol de la licenciatura, el que us ha de signar el rei, perquè jo em vaig treure la carrera amb beques i en aquell moment no el podia pagar. Per tant, aprofito per demanar les autoritats universitàries aquí. Si en acabar algú es pot quedar 5 minuts, m'ha d'explicar-me què he de fer per demanar-lo, ara que sí que el puc pagar, si li he d'enviar la mèrit, a Budàvio, o si me'l signaria aquí el prepararé. Com us deia, no recordo gran cosa de la meva graduació i no és perquè no em sembla un acte important, al contrari. No recordo que hi ha fotografies d'aquell dia i per la manera en què em vaig vestir, com si hagués atracat a un alumne de Sade, i ja us asseguro que m'importava. Simplement no ho recordo, perquè tot el que ha vingut després de la universitat ha sigut millor. Mira que m'ho vaig passar bé de veritat a la universitat, però el que ha vingut després ha estat millor, perquè després del dia d'avui comença allò pel que us heu estat preparant tot aquest temps i allò el que heu esperat amb tanta il·lusió, que és la vida professional. La teoria i la pràctica. No vull dir que tot el que heu estudiat aquí no serveixi per res. Sareu imperables guanyant que si torroses al tríbil, però el món de la comunicació, que és el que compartiu els tres graus, és un món molt pràctic, i ara començareu a prendre de debò i, principalment, a base d'òsties. Passareu de ser artistes i creadors de continguts a ser aceleriats. Passareu d'admirar Ariaster, admirar un del Josep Ramon, un funcionari de TV3 que treballa 35 hores la setmana i té un contracte a laborar a l'estable. Perquè de genis lliures, d'Ariasters, delbert Serres o de Javis, només n'hi ha un. Les restes són matxacas, que volem unes condicions dignes. Tindréu idees brillants i descobrireu que no hi ha diners per dur-les a terme. Desenyaré una gran campanya de comunicació, però algú de la generació TAP us dirà que m'ha ser arriscat. Millor fer el que ja sabem que funciona. Voleu escriure articles, denunciar irregularitats i us diran que no es pot publicar, perquè aquell senyor que s'anyeu resulta que paga el diari. T'agradaran projectes que no us ompliran, en càrrecs amb els que no compartireu el missatge i estareu constantment lidiant amb les vostres contradiccions. Seu n'és amb els meus principis o menjar cada mes. Però amb els anys trobareu l'equilibri i les vostres línies vermelles. I com més treballeu, com més experiència acumuleu i més reconeixement professional ho obtengueu, més podreu exigir. A partir d'ara no ho jutgeu entre vosaltres. En un pla teòric tots podem criticar el missatge perniciós de programes com Salvame, quan busques feina i vols entrar al mercat laboral, com serà el cas de la majoria de vosaltres, a partir d'ara, és molt difícil dir que no a qualsevol oferta, encara que darrere hi hagi un grup de comunicació de moralitat qüestionable. No estic defensant aquest tipus de continguts. Em sembla molt hipòcrita dir que si tenen èxit és perquè la gent els consumés i que, per tant, s'han de seguir fent, o si els prohíbici no sortiria al carrer, manifestar-me, però em sembla igual hipòcrita fer veure que podem actuar al marge de les necessitats materials de les persones. I evidentment que el fet d'escriure una peça sobre els problemes renals d'aquí com a tamoros no farà d'aquest un món millor ni us aproparà l'EMI, però escriure aquesta peça potser us ensenyarà estructurar, ordenar la informació, valorar el ritme, buscar imatges, es generarà interès, a fer un producte atractiu pel consumidor i us donaran definitiva recursos que algun dia sí podreu aplicar allò que us interessa. Us acabo de dir que us convertireu en mercenaris. Quan fa menys de dos minuts us deia que el millor estava per venir i sí, no té gaire sentit, però és que és veritat, el millor està per venir. L'ambient universitari, les festes, la gent que heu conegut ser rabiosament joves, això sí, s'ha acabat, no ho tornareu a viure i em sap molt de greu, però de bo que la realitat és molt millor que aquesta bombolla, perquè us sentireu útils, perquè seguireu aprenent a base de l'experiència, perquè les coses que imagineu es faran realitat, ja sigui en forma de programa, de campanya, d'anunci, d'article, el món de la comunicació és apassionant, generar contingut és divertit, llegir el teu nom en uns crèdits és satisfactori, jo poques coses més boniques recordo que la primera vegada que vaig escoltar dos desconeguts al metro, comentant i rient per un esqueig que jo havia escrit al Polònia. Veureu que influïu a la gent i veureu resultats tangibles, alguns us agradaran i altres no, però seran vostres i us els estimareu, és una mica allò que diuen del fill tonto. No us deixeu intimidar, la nostra professió és important. Programes, pel·lícules, diaris, reportatges, campanyes, xarxes, és veritat que la feina d'un metge és molt més important que la nostra, nosaltres no salvem vides i durant la pandèmia ningú sortia a les 8 del balcó, aplaudia els crèdors de continguts, i gràcies a Déu, que ja preuego al sector, com perquè sobres ens aplaudissin, de fet, sobre ego i falta talent, però com deia, allò que fem és important, perquè les nostres creacions acompanyen, entretenen, formen, qüestionen, i durant aquesta pandèmia ha sigut més evident que mai, internet, film, HBO, o qualsevol plataforma que us passi pel cap, durant el confinament més d'una hauria sortit del balcó, però no per aplaudir, sinó per llançar-s'hi. Per tant, la cultura és necessària, segur no ho sé si és, però necessària ja us dic que sí. Vosaltres sou una dius digital, heu crescut i us heu format en un entorn ple d'estímuls, connectat les 24 hores, podeu accedir a qualsevol producte cultural, de qualsevol lloc del món, sou ràpids, teniu recursos, referents, capacitat per fer arribar a les vostres creacions de manera immediata, sense intermediaris, a través de mil canals. A mi em van dir que jo era de la generació més preparada de la història, i encara no sé escriure un WhatsApp fent anar les dues mans, que encara vaig amb el dit índex. La generació més preparada sou vosaltres. Potser seria més lògic de fet que jo estigués aquí asseguda escoltant i algú de vosaltres a dalt fent una lliçó a veure si m'inspira. De fet, jo he impartit classes en màsters i en posgrau, i el que més m'ha agradat ha estat sempre el contacte amb l'alumnat. Crec que la majoria de professors universitaris, ho fan per això, perquè jo ho dic que pels diners no, per estar en contacte amb la gent i aprendre de la vostra vitalitat, les vostres ganes de menjar-vos el món i de tot allò que tingueu a dir, perquè vosaltres sou qui marcareu el futur. No voldria acabar sense expressar. Com us admiro, per haver-vos graduat en temps de pandèmia, us han pres temps amb els companys, hores de bar, hores de debat, trobades en grup, la possibilitat d'estar xerrant i discutint i rient fins a les tantes, cara a cara, que és quan surten les millors idees, perquè, aleshores, es fan créixer entre tots. Però, malgrat els confinaments, les variants d'eltes i els prosicats de tot tipus, aquí esteu, les dues promocions, graduades, i us heu de felicitar. No us diré que li busqueu la part positiva i que anelgeu aquesta experiència en les vostres creacions futures, no cal, no vull veure cap pel·lícula del coronavirus, ni tampoc cal romantitzar el que ha estat una bona merda per tots. Per tant, seguim endavant, que és del que es tracta, i això és el que fareu a partir de demà. Seguim endavant, i espero que arribeu molt i molt lluny. Moltes sort a tots i a totes. Gràcies. Moltes gràcies a la Júlia per la seva lliçó de graduació. Un retrat de món laboral, cru i esperançat a parts i grans. Gràcies també al cor de l'UVF i a la seva direcció. Gràcies a tots. Gràcies a tots. Gràcies a tots. Gràcies a tots. Gràcies a tots. Gràcies a tots. Gràcies a tots. Gràcies a tots. Gràcies a tots. Gràcies a tots. Gràcies a tots. Gràcies a tots. Gràcies a tots. Gràcies a tots. Gràcies a tots. Gràcies a tots. Gràcies a tots. Gràcies a tots. Gràcies a tots. Gràcies a tots. Gràcies a tots. Gràcies a tots. Gràcies a tots. i els contactes i els riscos de transmissió de Covid. Per aquest motiu us lliurem el diploma, el peu de va a escenari, i quan pugeu aquí rebreu el reconeixement de les autoritats universitari es evitant l'encaixement de mans tradicional i qualsevol altre contacte físic. Lomenatge, el reconeixement i són iguals. Això no treu com dic que les autoritats, els vostres companys i companyes i segurament també familiars i amics que ens segueixen per internet us puguin, aplaudir energicament. Insisteixo, viviu aquest moment sense reserves. Alegreu-vos i alegreu-vos en públic. Que una cerimònia de graduació és l'alegria elevada a la potència de tanta gent com hi ha aquí, tanta gent com ens està seguint. Per tant, aquella serà la vostra càmera. Quan aneu passant, mireu, somrieu. I, dit això, demanem que puguin. A escenari, Josep Joan Moreso, anterior rector i professor del Departament de Dret, Carles Pón, de Gada de la Facultat de Comunicació, Mercè Oliva, directora de la titulació de Comunicació Audiovisual, Marcel Mauri, directora de la titulació de Periodisme, Imonica Jiménez, directora de la titulació de Publicitat i Relacions Públiques. Començarem pel grau de Comunicació Audiovisual. I més, tridarem a l'escenari els graduats i graduades en Comunicació Audiovisual de la promoció 2020. Que són Sara Alarcón Serrano, Núria Andreu Ferrer, Aina Barquero-Peyró, Julia Berenguer-Vinardell, Gerard Blanc Garrido, Arianna Boladeres-Ibañez, Saïd Bosque-Ballester, Carlota Botella-Kench, Núria Bragos-Ytost, Anna Calderón-Dilme, Laura Carrique-Ester, Paula Castillo-Rodríguez, Sofia Castro Perea, Ahlam Chubri Zaituni Medanem, Ramon Compañ y Martínez, Paul Aina de la Cruz Gargallo, Silvia Delgado Romeu, Judin María Diaz Gómez, Clara Esteban Urquizo, Arianna Fortuny Cardona, Andreu Garcia Antolí, Claudia Garcia de Dios, Aida Garcia Martos, Joana Gil Yarbóis, Gerard Gil Obrados, Adrià Gómez Sentís, Paula González Cortacans, Lucia Herrera Pérez, Alexandru Ilisi Timofein, Víctor Jiménez Lafuente, Jana Jobert Soler, Noelia Caranesi Martín, Víctor Losilla Santos, Judit Mallofré Flix, Paul Mansax Rey, Bertha Martín Blas, Ignasi Martín Diaz, Joan Martín Furquet, Paula Martínez Artero, Andreu Martínez Chávez, Sara Martínez Faixes, Andrea Martínez Solanilla, Aina Moncho Varela, Adrián Palomo Moreno, Alda Parera Itrillas, Julia París Keral, Marta Pérez Ricard, Susana Pozo Romero, Pau Pujol Ibonastre, Georgina Rodríguez Contreras, Marina Romero Bermejo, Sara Rubio Martín, Georgina Ruiz Ríos, Adrián Sánchez Martínez, Claudia Serra Icastejón, Paula Serra Martín, Georgina Sirven Subiranes, Miranda Soldevilla Cuartiella, Adrià Soler Serra, Alba Sorribes Llob, Paul Subirá Imoragrega, Meritxell Tomás Sallarés, Julia Torres Uvac, Mónica Tort Pallarés, Claudia Vila Barbionuevo, Ijema Vilá y Espuña. Un aplaudiment més fort encara. Ara anem, ara anem. Seguidament cridarem els nous graduats i graduades en comunicació al dia visual de la promoció 2021. Què són? Laia Alemany i Jordà. Andrea Alfaro Lorite, Bertha Amigo Hueves, Adriana Atrio Albano, Gemma Ayats Guell, Marta Barrufet i Fernández, Gemma Berteres Ividal, Valeri Belvel Olive, Laura Blanca Astelles, Laura Blanco Ijuárez, Claudia Bosch Gallardo, Laura Cabrera Marcinyac, Ismael Cabrera Pérez, Laura Cámara Lorite, Sergi Cano Ibrinques, Germán Colíno García, Laura Coromínez Espelth, Sara Cortés Raffles, Robert Cortés Uroth, Valentina Couto Caamanho, Gerard Diaz Vidal, Carlos Fáci Galvez, Maria Farrás Galtez, Martí Farrés Sánchez, Rita Fernández Icarreres, Sabina Elena Fluturas, Paul Forés Iminguet, Laura Frigola Icams, Bruno Gallardo Dieguez, Maria Garau Nadal, Irene García de Dios Leyva, Andrea García Quezada, Francisco Javier Gómez Juárez, Carla Gordillo Calle, Clara Jovidaraján Cabada, Daniel Grandes Rodríguez, Bernat Jordà Iferrer, Mireia Lavazui Molero, Alexandra May Llorens Peña, Guillem Lloret y Triola, Idziar Llorente Esteban, Marc Maduel Carbonell, Roger Marce Serra, Maria Martín Maestro Almanza, Alba Martorell de la Peña, Júlia Nyinerola Giverga, Éric Noia Izamora, Marina Ocaña Bernadas, Pili Olés Roig, Guillermo Padrón Reyes, Lia Palomar Albarran, Eloi Pasqual Busciazzo, Raúl Pérez Lara, Laura Pibernat Batxelli, Eva Picasso Anton, Bertha Plans Garrido, Marta Radó Canal, Náhuo Rodrigo y Salíces, Salíces, Miguel Roque Pinheiro, Marta Romera Vinyuelas, Carmen Rufat Jové, Irene Ruiz Ifloria, Guillem Ruiz Villegas, Carla Sanchez Vidal, Àlex Serra Alcina, Laura Serra Soler, Clara Serrano Llorens, Eva Sicilia Pérez, Gerard Simo Jimeno, Laura Sinisi Bayot, Lian Sovirat Domenic, Alejandro Trallero Carracedo, L'Alla Tria Lupion, Arianna Ulldemolins Abat, Pau Vall Capdet i Clàudia Vila Masvidal. Molt bé, seguim. A continuació, diplomes conmemoratius de la promoció de l'any passat, de la promoció del 2020, que són Oriol Agramund i Garcia, Maria Alba Iabeledo, Mercè Alonso Juan Muntz, Roger Argemí Tutusaus, Maria Asmarat Ruz, Lluís Argemí Tutusaus, Maria Argemí Tutusaus, Maria Asmarat Ruz, Bassa Tomás, Judit Valle Frigola, Indira Caballero Baos, Marc Casanovas Lladonosa, Clàudia Cebrián Imozas, Arianna Coma i Garcia, Julia Cortó Arbor, Guillem Favo Elias, Olivia Ferrer de Amilivia, Olga Folk i Miquel, Tomàs Garcia Espot, Héctor Gasulla Bessa, Sol Gordillo Ortenberg, Àlex Hernández Imasero, Julia Hernández Ponth, Judit Oguet Sercos, Eva Jou Prat, Oriol Jové Font, Adrián Laborda González, Ainoa Leiton Velázquez, Clàudia Llena Iplases, Maria López Fernández, Joana Mestre Icampamar, Laura Martín Encinas, Neus Masnou Llobera, John Macaulay Isolea, Clara Mendoza Sanz, Mari Milena Villena, Elena Morera Idelgado, Marta Nin Iloscos, Mireia Nogué Artigas, Martí Odriozola Imarse, Lua Pena Dopazo, Clàudia Pérez Igarri, Javier Pérez Ramírez, Núria Portella Genestam, Eloi Puigferrer Grau, Malena Ramajo Busallia, Irene Riart Milà, Laura Roig Bafalui, Laura Roig Casanovas, Pedro Sánchez, Laura Roig Casanovas, Pedro Ruiz Clàvería, Emma Santanac Isolé, Elena Santín Muriel, Paula Solé Jiménez, Carlos Vázquez Pérez, Marc Vilajosana Ifon, Marta Vilardell Parraga, Esther Piro Ribes, Núria Vilamala Riera, i Albert Montserrat Moliner. Un aplaudiment més periodistes, graduats i graduades en periodisme de la promoció actual, de la promoció 2021. I són Paul Aguilar Díaz, Gina Agustina Ivilalta, David Álvarez Cabrera, Marina Arbós Ijuñén, Ana Ariño Gallardo, Maria Bach Berruzzo, Mar Bermudez Jiménez, Albert Berrocal Caballero, Marta Vieto Massip, Ona Boada García, Ana Calderón Moruno, Laura Casarres Cabdevila, Patricia Castellà Mesquida, Javier Castillo Coronas, Julen Chabarrias Fabó, Julia Claramund Pi, Andrea Cuesta Díaz, Eloi de Miguel Dominguez, Paula Dura, Paula Dura Ejea, Georgina Durán Oliu, Carles Fernández Figueras, Ruth Fon Camatz, Bruno Fortea Miras, Joan Francí Soler, Marc Garcia Doménic, Joanna Garreta Pasola, Elena Garrido Alvarino, Elena Gasull García, Olma Giró Clotet, Sara Gómez Alburquerque, Miguel Gómez Fernández, Lenny Johanna González Goveya, Mar Grau Esteve, Guillem Guardiola Boucheda, Ana Alburquerque, Fernández Igarriga, Mónica Oms Garrido, Serena Gabriela Jordache, Elena López Pérez, Iñaki Martínez Aspiros, Pérez Mercadé Vives, Julia Mesquida Ipedrola, Julia Moreso Iayora, Víctor Naharro Oriol, Imanol Olite Crisol, Sara Olive Comta, Andrea Pacha Roper, Meritxell Palau Roca, Miquel Pasqual Prat, Sergi Peralta Moreno, Ariadna Pérez Bertomeu, Laura Polo Dalfo, Cristina Poyato Santiago, Ana Rech Caballeria, Alai Valentina Renteria Durán, Pau Requena Rubau, Alba Ríos Cicars, Elisenda Rovira Hipoblet, Maria Rovira Montpart, Mireia Ruiz Serapio, Alicia Salvatella Icerran, Joan Sánchez Rosh, Raquel Sanz Igómez, Marc Seguez Codina, Emili Serra Girones, Joan Simón Irodríguez, L'Ayes Olé Miralles, Elisenda Sánchez Rosh, L'Ayes Olé Miralles, Adrián Solé-Royes, Noramae Tarno Bosch, Josep Tássies Sobirats, Aroa Tort López, Víctor Tortosa Escudero, Elena Urban Termens, Aynara Baladez Medina, Joan Ventura Casanova, Gerard Ventura Playa, i Alba Vilamala Costa. Un aplaudiment. Ja acabem el lliurement de diplomes i va desfilada amb el grau en publicitat i relacions públiques. Igual que hem fet abans, pridarem primer els graduats i graduades de publicitat i relacions públiques de la promoció 2020, que són els següents. Gràcies. Gràcies. Gràcies. Gràcies. Gràcies. Gràcies. Gràcies. Gràcies. Gràcies. Gràcies. Gràcies. Gràcies. Gràcies. Gràcies. Gràcies. Gràcies. Gràcies. Gràcies. Gràcies. Gràcies. Gràcies. Molt bé, doncs fins aquí, fins aquí el cuore de la cerimònia, el lliurament de diplomes conmemoratius i agraïm ara la presència de Joan Josep Moreso, anterior rector com han dit i professor del Departament de Dret, de Carles Pón, de Gada la Facultat de Comunicació, Mercè Oliva, directora de la titulació de Comunicació Audiovisual, Marcel Mauri, directora de la titulació de periodisme i de Mónica Jiménez, directora de la titulació de publicitat i relacions públics. Molt bé, doncs ara és hora de que parleu vosaltres. D'acord? Hora de que parlin els graduats i les graduades, que us adreçaran unes paraules a tots, els companys que han tingut durant aquests anys, els amics i companys que queden, els familiars, els amics que no esteu aquí però ens esteu escoltant, i venen en representació de les promocions 2020 i 2021. Us els presento i els donarem pas. Primer, Gerard Gil Obrados i Guillem Lloret i Triola, graduats en Comunicació Audiovisual, Pedro Ruiz Clavería i Marc Bermudez Jiménez, graduats en periodisme, i, finalment, Marina Avilés Pinto i Gina Mateu López, graduades en Publicitat i Relacions Públiques. Bé, Júlia, ja ens han pujat l'ego una miqueta, ja ho hem vist, bé, bona nit a tothom, som aquí, no és una cita d'ozo ni és una obviatat, i és que semblava que acabaria amb la carrera a través d'una pantalla, però al final no ha estat així. Només ho fem a un metre de distància, amb mascaretes, sense acompanyants, bueno, al final sí que hi són, però ells sí que ho veuen a través d'una pantalla, no? I qui ho havia de dir? Dos cursos a l'hora, cosa que va a dir que ni el Guillem, ni jo acabem d'estar massa d'acord. Però, bueno, per estar al mig d'una pandèmia mundial no està gens malament, no? Així que sí, som aquí. I el fet de ser aquí em recorda els primers dies. Han passat 5 anys. Els primers dies ens vam ajuntar a la plaça Gutemberg i vam fer una rotllana, no sé si us en recordeu. Ens presentàvem, ens deien on veníem i el que volíem, tot i que pensant una miqueta, deien el que esperàvem. Sempre esperem alguna cosa quan comencem allò nou, o això és el que crec jo. I crec que ens hem trobat amb coses que ni esperàvem. I ha estat potser el més bonic i el que ens en portem. Per exemple, no sabíem on era res. No sabíem que deixaríem d'anar a classe alguna que altra vegada, quan encara podíem sortir un dijous a la nit. No direm noms, tranquils i tranquil·les totes, que tot va bé. Que acabaríem fent amics i amigues, que ja no pots pensar que no ho siguin, ara em poso una mica a tendre, i que potser els faríem a les cues esperant el material de préstec. I és que per fer un tràmit aquí a les coses a la casa van una mica al seu ritme. Però això ja és un altre tema i potser aquí no toca. I també no sabíem que coneixeríem a un professorat, el qual vull donar les gràcies, que voldríem que fossin amics i amigues nostres. I que potser ja ho són, i altres, que potser no ho voldríem que ho fossin, també s'ha de dir. I també us he de dir que no sabíem que millor no fer-se de legat, però això ja és una cosa personal, que tampoc toca gaire dir ara mateix. I altres coses que hem viscut aquí, com fer una assignatura tres vegades, el que comença per la mateixa lletra, però hem viscut coses aquí, a casa, i que cadascú hi posi el que vulgui. I ara, cinc anys després, no sé ben bé què esperem. Potser millor ni saber-ho, per com estan les coses. Potser ni cal, estem en el mateix punt. Nova tapa, diuen, sense xarxa i amb l'avisme del que desconeixem. I a les nostres mans està començar a explicar allò que volem i com ho volem fer. I si això no ho aconseguim, que és una possibilitat més que probable, sempre podrem dir orgulloses que ens hem conegut, que hem viscut, i que som aquí, i que tot comença aquí. M'he passat gaire, guillem. Molt bé. Em sap greu, és que em quedeu molt lluny, us estimo molt, però em quedeu molt lluny. Bé, bona nit. Jo estic segur que formem part d'una generació especial de la generació. I no només perquè som la generació que vam viure a la universitat en pandèmia, amb els vídeos de l'Ivan Pintor i el gat de Manuel Garín, sinó també perquè som la generació que vam muntar les millors marrocolònies i això s'ha d'admetre i els millors els cards de tots. I s'ha de dir, perquè som una generació que, quan ens hi posem, ens hi posem. Sé que és un ofici, el nostre, amb molt de pessimisme, i que a vegades és això el que ens mata. Que en aquest mercat laboral, el nostre, només hi entres si tens parets pagant o es genollant en un despatx de mediapro, que hi ha un mercat precari injust, ineficient i interessat. Sí, el pla és canviar-ho. Perquè com a generació també precaritzem cada vegada que paguem un actor negre, cada vegada que tractem una auxiliada forma brusca, tot i no pagar-li res, o cada vegada que no paguem dietes. I ho hem dit mil cops, no estem convençudes, són les universitats que transformen el món laboral i no l'inrevés. Som una generació, la generació, que pintem una paret de plató i entrem lliteres per convertir-les en una presó o votar que es per fer-ne un cinema, que encara no hem pagat. Nosaltres, els de la Guten, els de la generació que hem anat a rodar uesca, les de les divas, la dels tets, la generació del Marceul Iba, totes les manes arriba, la generació que vam fer, aquest regal, que és la signatura de comunicació i gènere, la generació del Disis Cup, la generació dels Ether o Bàsics, i dels no tan Ether o Bàsics, que això és comunicació de visual i ens coneixem. Així que deixem de defensar el món laboral funcionar així i visquem el nosaltres vam canviar-ho. També, des de les universitats, i també... És que vaig escriure el discurs amb el MyApps i no m'ha funcionat, m'ha saltat una línia, aquí, perdona. Moltes gràcies. Moltes gràcies a la direcció del grau per fer-ho fàcil. Jordi Valló per fer la sala tallers, l'espai tallers, han estat quatre anys fugassos, feliços i sense gaire temps lliures, però amb gent amb una manera de fer valenta, moderna i molt curiosa, tant dins com a fora de la universitat. Una fort abraçada i que per molts anys la comunicació segueixi sent un peu. Molt bon vespre. Aprendran a servir la notícia a gust del consumidor. Aquestes paraules, il·lustrades amb imatges de Nibel Lecter, són les que obren un viatge amb una tripulació de més de 90 estudiants que inicien la seva incursió al grau de periodisme. Un dels pilots, Carles Castro, deixa clar que l'objectiu és detectar la notícia, processar-la i vendre-la. Això sí, tot plegat entra a un 498 i un 499. Get off your asses and knock on the doors. Amb aquesta frase en boca de Carles Singla, començaven primer de periodisme les promocions 2020 i 2021 de l'OPF. El grau en periodisme, que no doble grau, comença directament al carrer, en un moment d'emoció i nervis pel que vindrà i el que ve no s'allunya d'aquesta línia. Teatres esperpèntics, raps, de transmissions de partits en directe, vídeos medievals i tarots són la única manera d'ensenyar dret de la informació del professor Rafa Bustos. Amb mitja llengua, però molta l'àvia, utilitza un mètode docent que deixa empremten els alumnes, motivant-lo l'originalitat més extrema i fent els examens més passats de voltes de la història. Transforma el pànic que molts tenen a l'estudir del dret en hores de pura festa. Disbeu-s'hi moments de bogeria en què el grup intergeneracional de periodisme acaba en una gresca èpica al campus del Poblenou, al mobiliari, el principal demnificat de l'acte. A continuació, els noms més destacats del grau que els estudiants comentaran i recordaran encara que passin anys i pànosit. Monica Tarrives i la cara d'admiració de totes en escoltar-la parlar i aconsellar. La Salleixa Proop, Jama Guillamet i les seves historietes personals i reflexives. Com no també Carles Simgla I a la seva companya, l'empresari de Ferrer-Ilan, Francesc Canovas. No pots faltar a Ruth Rodríguez i la paciència per moderar debats i generar reflexions. No oblidem tampoc Olga Lames per l'admirable capacitat de detectar un destacat mal ajustat que li has intentat colar en una doble pàgina d'InDesign, i com aquests, una llarga llista de noms que sempre recordarem. Però la medallador de romandre sempre la memòria dels estudiants, se l'endú, com no, Xavier Ramon Vegas. No és clar si sempre serà recordat per les incontables assignatures que ens ha impartit, per les també incontables esbroncades, perquè no dir-ho, per la inconmesorable paciència o els consells personalitzats, però és clar que per si sol mereix la notícia. La promoció que jica i la promoció de periodistes finalment es graduen, però no sense enviar una última carta de reclamació. Fer honorar el seu nom la promoció 2021 passa a la història com la més reivindicativa. En quatre anys ha enviat un nombre indeterminat de cartes de reclamació a la universitat en defensa de la qualitat educativa i els drets dels estudiants. Amb aquest pas ferm, la promoció que jica arriba avui al final dels seus estudis de grau. Ha ben fet palès que cal el salaveu davant de tot allò que no funciona. I anem ara amb una notícia d'última hora, però de 200 periodistes es graduen en aquest moment a la universitat Pumpeufabra i connectem amb directe. Bé, han passat més de 1.500 dies des que aquesta aventura. Va marcar un abans i un després a les nostres vides. Tot i que fa uns quants mesos que ja vam obtenir el títol, ara per fi ens podem plegar per celebrar-ho. Avui és una jornada de felicitat, de recompensa, d'orgull i de alegria. M'agraden les circumstàncies aquí som i aquí hem arribat, amb companys extraordinaris i molt especialment amb les nostres famílies. Avui va per totes elles i ells, pels esforços i sacrificis que han fet per tal que aquest somni fos tangible. Moltes gràcies. Personalment, avui rebem una titulació que em satisfa. Ells i elles, tota la nostra gratitud i reconeixement. Aquesta és una cerimònia excepcional i especial. Té un component nou que és la presència de dues generacions en un mateix acte de graduació. Més enllà del fet que ja són periodistes, avui toca parlar de denominadors comuns. Ara, avui, és un dia de reivindicació. En un any i mig hem viscut i passat per moments inimaginables. Tots els esquemes s'han trencat i, en aquest escenari, hem superat el repte. Ens hem adaptat i hem esdevingut resilients. En un món ple d'incerteses, d'inquietuts, davant de tantes incògnites, el periodisme, el bon periodisme, necessita les mans d'aquesta increïble fornada per donar respostes i certeses sobre el que ens passa, com i per què ens passa. I, sobretot, per ajudar a la professió a innovar i evolucionar. Som, sense dubte, la generació que definirà el futur del periodisme. Per cert, per fer-ho només s'admeten condicions justes. Dignificar l'ofici és incompatible amb la precarietat. Fa tres dècades, dos periodistes, Peter Brickman i Ricardo Erman, van jugar un paper clau en la caiguda del Mord de Berlín. És aquest esperit, el deina de transformació, el que la societat demana. I, en aquest punt, ens trobem i ens hi trobaran. Moltes felicitats companys, ja són periodistes i llarga vida al periodisme. Abans de re, m'agradaria donar les gràcies a l'Emma Rodero. Sense ell, ara mateix, segurament no seríem capaços de fer aquest discurs de graduació. Bueno, ja està. Després d'una nota de tall altíssima, uns horaris que no ens deixaven ni respirar. Un grup de WhatsApp que treia fum queda de desembre, abril i juny, perquè només treia fum quan estàvem a punt d'acabar el trimestre. I una pandèmia que ens ha deixat sense serbesades, sense veure-nos a classe i amb una graduació que hem posposat, quasi tant que el repasso, per fi ens graduem, no? Sí. Per fi ho fem. Que vosaltres fa tres mesos que no feu cap entrega, però nosaltres fa més d'un any que hauríem d'haver estat aquí asseguts i pensàvem que no ja s'hauríem. Aquí esteu, els meus nens, com diria la Vigail Parra. Hem esperat per graduar-nos. Hem cancel·lat viatges de final de curs i el famós tercer trimestre que anava a ser per sortir de festa, ningú l'ha viscut. Si alguna cosa hem après durant aquests mesos, és que el moment és ara i que no hem d'esperar. No hem d'esperar ni per viatjar, ni per canviar de rum, ni per trobar-nos. La més mínima oportunitat que tinguem. I que si ens hem de saltar una classe del Palenci, ho fem, eh? Exacte. El que és evident és que no seríem aquí sense les persones que ens estan acompanyant des de l'altre edifici, des de la gent que ens està mirant, perquè si ens han aguantat aquest últim curs amb els tallers, amb el TFG i amb les pràctiques, tenen el cel guanyat, no? Però... que tampoc ens caixarem, eh? A veure, te n'estudi a bachi. Per entrar a la carrera i fer-ho a camole, ben bé que algunes classes semblaven hart-atac, eh? Però bueno, ja sabeu que tot esforç té la seva recompensa, o en aquest cas, un bon aperitiu de classe. Perquè... a veure, algú recorda exactament què se li va passar pel cap per apuntar-se a aquesta carrera. Vull dir, potser algú que d'any s'enamorava de l'anunci d'estrella d'ami i volia acabar dirigint-lo, o algú volia saber per què cojones posaven tanta colònia a l'estradivàrius, o potser simplement com la Txell, que volien ser wedding planners, i es van fotre aquí. Però bueno, el que és evident és que va valdre la pena entrar a la carrera per veure com la Dominic li deia el Francesco, que els negres la tenen grande, eh? Un dia, una veu, ens va dir que ens apuntéssim a aquesta carrera, publicitat i relacions públics. I avui, quatre, cinc o sis anys més tard, ens plantegem què compartim i què no compartim amb aquella persona. I això està bé, perquè potser algunes estem fent un màster en design gràfic, o som les joves amper més conegudes de la promo, o portem dos anys a la mateixa empresa o agència perquè ens cuiden i volem continuar. Bueno, mira la Raquel fent cuina. Hola, Dessi, que està posant per ser bombera a Tarragona. El que vull dir-vos és que avui agafem un títol que no ens afineix, sinó que ens construeix, perquè no hi ha camins encertats ni erronis, hi ha camins diferents als nostres, i aquests quatre cursos en formen part. La carrera ha forjat a nosaltres una forma de pensar, una forma d'actuar, un esperit crític, un orgull per la nostra feina. I per això, tots els nostres missatges ara han de portar implícites, pinsallades, d'inclusió, igualtat, feminisme, amor i passió per tot allò que fem. Tenim sempre cura i respecte d'allò que ens envolta. Perquè a creatives, però sobretot a personatges, aquí no ens guanya ni dios. Anem a repassar uns highlights d'aquests anys, com quan el grup de l'Anna Soler va fer una versió millorada llorant d'on la limo de fet engana, o el moment aba a la navipartic que va ser espatacular. Sense oblidar la veia que el Passo Nostra i el Bolsoni per dormir. O com quan Léctor va caure les novetades i el seu vídeo es va fer viral. O el famós, en el Sunshine, del Richard de Publicitat i Música. O com quan miraves les històries de l'UPF Crash per veure si sorties i al final només hi sortien els teus amics. Tu no has sortit a UPF Crash, no? No. Però no sóc la única, no? Ajudem-me. Aixequeu la mà. Qui d'aquí no ha sortit mai a l'UPF Crash. Mai. Ja, bueno. Però això... això ho arreglem en un moment, no? Com? Necessito que saludeu... tothom. Saludeu aquí. Bueno, ja està, s'acaba el misteri. UPF Crash sóc jo. És fort, eh? La gent s'està xecant i sols. Us asseguro que viure 4 anys darrere aquest compte ha estat brutal. I és que vam viure tots aquells moments sense saber quin seria realment l'últim dia que trapitjaríem la facultat sense despedir-nos de la pla Segur Temberg. I com si avui fos el primer dia, avui està en concicle. Avui ens torna aquella incertesa, aquella por per començar una nova etapa que no sabem què ens depararà. Avui torna el vertigen davant d'un món que encara és poc conegut. Però quan sortiu i veieu el nom d'una companya al mail de la vostra feina, o sabeu que algú de la promoció entre el procés de selecció de la vostra feina i estigueu pendents a veure què passa amb aquella persona, o compartiu dailies amb gent que està avui aquí asseguda, o que s'estigui avui. Us adonareu que això fa molta i molta il·lusió. Perquè a un talent així no se'l pot perdre de vista. Ja ho hem vist amb els tallers. Era inevitable envajar sanament tots els projectes que sortien d'un mateix briefing. O sigui, era brutal. Aquest instint que heu seguit aquests anys, aquestes idees que heu expressat en alt, que segueixin sonant, i que no les facin callar allà fora, perquè no heu de deixar mai dir menys del que realment sou. I ja, per anar acabant, m'agradaria reflexionar sobre les coses que avui no acaben, aquelles coses que ens en portem a casa, com la capacitat de mirar la realitat inspirant-nos. Perquè nosaltres no mirem com plou. Veiem com l'aigua cau, com algú trepitja un basal, com algú s'enfada perquè el tren valent, com la gent obre les oreo per llapar la part de dins. Nosaltres estem captant incets constantment, i això ens fa viure la realitat a la seva capa més profunda. Prometeu-me que això no perdrem mai. I que si algun dia passegem i la rutina ens atrapa, i alguna presentació ens ha demanat malament, o no sabem com encaixa un briefing, i no veiem res que ens aturarem. Perarem i pensarem en tots aquells dies que la facultat ens va en omplir de vida. I després trucarem, escriurem, o farem un audio de 8 minuts, algú que ens ha acompanyat fins aquí. Perquè això també ens l'emportem avui a casa. Moltes gràcies a tu, Toni. Moltes gràcies. Ja està, no? Molt bé. Encara hem arreglat final. Moltes gràcies, Gerard, Guillem, Pedro, Mar, Marina i Gina, per aquestes paraules. Hi ha moltes més persones, molta més gent que us vol felicitar per aquesta graduació. No les hem pogut recollir totes, no les hem pogut encabir totes on voldríem, però aquí en teniu una petita mostra. Guades, graduats, famílies, professorat, personal de gestió. La data d'avui és una data molt esperada i desitjada per tothom. En primer lloc, per la promoció 2021. Aquest grup us gradeu avui després de superar un cos mercat per les dificultats d'estudiar, aprendre i desenvolupar la vostra vida acadèmica en temps de pandèmia. A l'OPF ens hem adaptat aquest nou escenari. I gràcies a la vostra col·laboració hem pogut mantenir els campos de la universitat com Espai Segurs. Però la data d'avui és també molt desitjada per la promoció 2020. També resilient a aquesta situació tan complexa. Finalment, podem celebrar la vostra graduació de manera presencial. Enhorabona, doncs, aquestes dues promocions. I una salutació cordial per a familiars i amics i amigues. L'acte d'avui és també per a vosaltres, i de ben segur, sou darrere a la pantalla donant suport als nous graduats i graduades. Aquest curs us gradeu 2087 estudiants de grau de la promoció 2020 i 2012 estudiants de la promoció 2021. Si el fet de graduar-se ja és maritòri per si mateix, fer-ho en època de pandèmia amb totes les dificultats que això implica és una gran fita i ens anem de sentir tots i totes molt orgullosos. És en els moments de crisi on aprendre i formar-se és més necessari que mai. I si alguna cosa ens ha ensenyat aquests dos darrers anys és que el coneixement és el millor pla de contingència. Ara encareu una altra repte i és en dins arbos en el mercat laboral, que és tan incert, complex i volàtil com pot ser la pandèmia. L'UPF us hem donat les eines necessàries per fer front a aquests reptes futurs. La nostra misió és formar bons i bones professionals, però també persones responsables i compromeses que promueguin la innovació i la transformació social en la seva tasca diària. Avui passeu a formar part de la Comunitat d'alumni i es deveniu embaixadors i embaixadores d'una universitat que a través de la seva recerca, transferència i transmissió de coneixement a les aules vol impactar i contribuir a la millora del benestar de les persones i del planeta. Esperem i desitgem que porteu aquesta ensenya amb orgull i feu vostres els valors socials, medi ambientals i de compromís amb la cultura que impregnen la nostra institució. També volem pensar que el vostre camí i relació amb l'UPF no acaba després de l'acte d'avui. Volem continuar sabent de vosaltres, dels vostres projectes i les vostres inquietudes i qui sap potser retrobar-nos en un futur com a estudiants d'un altre programa o com a docents. Us volem felicitar de nou per la vostra graduació i recordar-vos que l'UPF és casa vostra. Sempre hi sereu benvinguts i benvingudes i sempre us farem costat. Els vostres triomfs i èxits són també els nostres i sempre els viurem amb orgull. Felicitats, moltes gràcies per confiar en la nostra universitat i fins aviat. Una salutació al rector i a tota la comunitat universitària i en hora de bona a tots vosaltres, graduats i graduades en nom del Consell Social de la Universitat Pompeu Fabra. Amb cada nova promoció que s'incorpora el teixit productiu, la Universitat Pompeu Fabra rendeix comptes de la seva feina. Vosaltres, com a ciutadans, també ho veureu de fer. Heu tingut el privilegi de poder gaudir d'un assenyament públic i de qualitat. Tinguem president la necessitat de retornar a la societat, això que heu rebut, com també contribuir el desenvolupament de la universitat perquè pugui seguir fent aquesta tasca amb qualitat i amb els mitjans necessaris per a properes generacions. Sóc al final d'una primera etapa d'un llarg viatge. Portareu amb vosaltres l'emprente del que heu après aquí i no parlo només del coneixement, sinó parlo d'actituds davant la vida. Parlo de mantenir la fam per aprendre, de ser curiosos i crítics, de viure amb responsabilitat i ètica, de no perdre mai la passió per viure. Com deia Albert Einstein, la imaginació és molt més important que el coneixement, perquè el coneixement es limita el que sabem i el que entenem, mentre que l'imaginació ens obre el món se'n sé a tot allò que podem arribar a conèixer i entendre. La nostra societat necessita més que mai situar-nos amb imaginació i espirit crític, que defugin el fenetisme, que sàpiguen pensar i tinguin la passió per canviar el món. Contem en tots vosaltres, no oblideu mai. Moltes felicitats a tots i a totes. Moltes felicitats per la graduació, espero que guardeu molt bons records d'aquests anys, que hagueu après moltes coses i sobretot que n'aprengueu moltes més d'ara endavant. Enhorabona i molta sort. Hola, quería aprovechar esta ocasión para mandarles un gran saludo y desearles mucha suerte en esta nueva fase de vuestra vida. Supongo que con todo lo que han aprendido en la Pompeo no les resultará difícil y abrirse el camino en el mundo profesional. Les recuerdo que en mis asignaturas han aprendido a analizar y crear nuevas historias, han aprendido a identificar influencias utilizando Big Data y han aprendido a hacer guacamoles. No sé qué más se le puede pedir a la universidad. Hablando seriamente, bueno, mucha suerte y adelante y cuídense mucho. Solo me queda decirles gracias por el buen trabajo, el compromiso y la energía y aunque no haga falta, porque no hace falta, les deseo toda la suerte en la nueva etapa. Hola a totes i tots. Aquest ha estat un cos realment diferent. No hem tingut oportunitat de veure'ns a l'aula. De tota manera, no m'ha quedat cap dubte de la vostra qualitat, de la vostra energia, del vostre talent. Estic convençut que fareu coses grans. Ens veiem ben aviat, que tingueu molta sort. Enhorabona per haver arribat al final de la carrera. Si us heu graduat en mig d'una pandèmia mundial del canvi climàtic i de la ineptitud política que ens envolta, comenceu a estar curtides pel futur, podria dir-vos això que vosaltres heu de canviar el futur, però no em limitaré a dir-vos. Cuideu-vos molt. Moltes felicitats. Moltes felicitats. I ara ja, com a periodistes titulats, ajudeu la professió que ho necessita, aportant credibilitat, unradesa, dignificant les fonts, i això segur que us portarà a viure experiències extraordinàries, perquè si alguna cosa té el periodisme, és que és la millor professió del món. Benvolguts. Enhorabona per la vostra graduació. Recordeu que ja som companys, que són periodistes de ple dret, i que la condició d'ex-salut no és per mai. O sigui que espero veure-us on sí, ara a la universitat o a una roda de premsa, que vagi molt bé. Enhorabona. Moltes felicitats. Probablement el motiu més ferm, el qual ens dediquem al món de l'ensenyament, és per compartir idees, coneixement, projectes amb vosaltres. Heu arribat al final del camí. Un camí que no ha estat fàcil, especialment en aquests dos últims anys, i sentim tota la satisfacció del món en veure que heu assolit aquesta fita. Estem molt orgullosos i molt orgulloses de vosaltres. I sentim una mica de nostàlgia. Us trobarem molt a faltar. Però dic que només sentirem una mica de nostàlgia, perquè això és casa vostra. Estem convidadíssimes i convidadíssims a tornar sempre que vulgueu. Estem per sempre al vostre costat. Enhorabona i fins aviat. Moltíssimes felicitats a tothom. La veritat és que per mi ha estat un plaer i un orgull enorme acompanyar-vos durant tots aquests anys. I us desitjo el millor del millor. Bé, aneu per totes i a passar-ho molt bé. Una abraçada. Enhorabona, publicistes. Y como ya os dije una vez, muchas gracias porque con vosotros descubrí la vocación de ser profe. Siempre os portaré a mí. Companys i companyes, us envio una felicitació enorme per la vostra mar escudíssima graduació. Ens ha tocat viure un temps tan singular i tan difícil que almenys jo us recordaré tota la vida. Una abraçada molt gran. I segur que ens trobem pel camí. Hola. Potser algú recordareu que opinió pública deiem que l'opinió és una manifestació verbal o no verbal de les actituds. Doncs bé, la meva opinió sobre vosaltres no podia ser millor. Us redueu en uns temps que no han sigut fàcils, que us haig de dir. I estic segur que a partir d'ara tot us anirà molt bé. Aquí estem pel que necessiteu, una abraçada. Hola, bona tarda a tots i a tots. Queria felicitar-ho per vostra meravellosa graduació. Manda'us un fuerte abraço i, per supuesto, os deseo lo mejor. Molt bé, l'acte s'acaba ja. La Universitat Pompeu Fabra us vol agrair a tots vosaltres, que heu vingut, que heu sigut els protagonistes. Us vol agrair també la confiança pels anys passats aquí. Insisteix, ja ho sabeu que això és casabosta. També agraïm els familiars que han hagut d'assistir des de la distància a la graduació i els amics i familiars que ho han fet a través de les xarxes socials. Fem l'acte amb la interpretació de l'Ímne Universitari, el Gaudiamos Higuitur, que farà el cor de la UPF dirigit per allà de Vera. Quan acabi l'Ímne, graduats i graduades podreu anar a la pati de Jaume I, on us podreu retrobar els familiars allà, ja sí, a l'exterior de manera carnal i celebrar la vostra graduació. Recordeu el missatge que us deiem en començar i que els profes tenim gravats en pedra. Fem el que ens podeu, allà fora. Nosaltres, amb la petita però intensa i poderosa satisfacció, d'haver contribuït ni que sigui una mica... una mica-mica al vostre projecte vital. I vosaltres, espero, ens agradaria que també s'ha desfets, perquè haguem pogut contribuir una mica en aquest projecte vital. Espero que hi haguem pogut ajudar. Poseu la vostra energia, poseu la vostra joventut, poseu el vostre talent al servei de la vostra passió. No faia mai. Jo tenia un amic que fa molts anys, quan estudiaveu, tenia la vostra edat que invariablement, quan hi havia una festa universitària a les 5 del matí, apareixia creuant els braços i ens deia a tots, això no hi ha qui en l'ho atura. Bon vespre, ens retrobem i gaudem el mosseguitor.