 Jeg forsker i dreversnejlen, og jeg synes jo, at det her lille, slimede dyr er utrolig fascinerende. Jeg er godt med på, at det er en fascination, jeg retter alene om. Til gengæld har de fleste mennesker en mening. Faktisk ofte en rigtig stærk holdning omkring det her dyr. Og det gør også, at man altid kan få sig en god snak omkring sin forskning. Og det er blandt andet igennem de her snakker, jeg har fundet ud af, at dreversnejlen er omspundet af et hav af mytter. Mytter nummer 1. Dreversnejlen er farlig. Ja, jeg bliver rigtig tit spurgt. Hvordan er det nu, hvordan dreversnejlen? Hvad er det nu, der er så farligt ved den? Det har så godt inspireret sig gyserfilm som den her. Og navnet drever indikerer jo lige som også, at den må drepe et eller andet. Men hvad er det så, den drever? Og nej, de er ikke mennesker. Navnet dreversnejle stammer faktisk fra Sverige. Det var en svens journalist, der var ude i går en tur. Og så ser en hel masse dreversnejle hver gang man spiser nogle dødartsfæller. Og hvilket er helt almindelig snagladfærd. Rigtig, rigtig mange snaglede har nemlig også lavet på menuen. Det har nok gjort indtryk på ham, og især fordi de sidde optrædes i stort antal. Så da han senere så skrev om den her historie, så beskriver han den her nye, for den gang var det en ny snag, som mådersnejlen. Og der var ikke noget, der salgte så godt som et godt navn. Så danske journalister snuppede det hurtigt, og her blev det så til dreversnejlen. Men lad os lige slå én ting helt fast. Det eneste, den drever. Det er køkenhaver og blomsterbede. Så der er mylde nummer to, og det er, at dreversnejlen stammer fra den i bireske hallø. For udover dreversnejle hedder den faktisk også i bireske skovsnejle. Og det er jo fordi, at man begyndte at finde den her snag rundt om i Europa. Så tænkte man, hvor kommer den fra, og man fandt en beskrivelse af en snag fra den i bireske hallø, som passede rigtig godt på den her snag, vi fandt rundt om i Europa. Så derfor tog den selvfølgelig navnet i bireske skovsnejle. Senere den afundersøgelse har så vist, at den snag, vi finder på den i bireske hallø, ikke er den samme art, som vi finder rundt om i resten af Europa. Så fakta er, at vi aner ikke, hvor den kommer fra. Den kan stadigvæk godt komme fra den i bireske hallø, men vi ved det ikke. Så der er mylde nummer tre, dreversnejlen af brunen. Vi har især i Danmark den holdning, at vi kan skældne de her snagle på deres farve. Alle de der brun snagler, vi har udhavn, det er dreversnejle. Vi har tre snaglarder i Danmark, altså tre skovsnejlarder, som ligner hinanden til forveksling. Vi har øverst her, den i bireske skovsnejle, som vi har kommet til Danmark i 90'erne. Så har vi den røde skovsnejle, som bliver indført til Danmark i starten af 1900-tallet, simpelthen alene på grundens flotte farve. Den er jo rigtig fin, og så var der nogle betagninger, der tænkte, der ville pynt rundt om i haverne, så de indførte den fra Tyskland, og placerede rundt om i haver og parker til pynt. Og så har vi så til sidst den sort skovsnejle, som er vores hjemmehørende skovsnejle. Nu har jeg jo indikerede, at det, der med farven måske ikke er så enkelt, men så har du givet bud på, hvad den sort skovsnejle er for en. Det ville være oplagt at tænke, det er det faktisk ikke. I virkeligheden er den røde skovsnejle. Fordi røde skovsnejle kan, udover rød, nemlig også være brun og sort. Og den i bireske skovsnejle kan, så udover brun, også være rød og sort. Og alle fagvarianter er der imellem. Og så bare lige for at gøre forvirringen helt totalt, så kan den sort skovsnejle, udover sort, faktisk også være vid. Så når jeg skal bruge de her snejle i min forskning, så er jeg simpelthen nødt til at åbne dem op og kigge på deres kønsoganer. Ellers er jeg nødt til at lave en dianatest, for at være helt sikker på, hvad der er her med at gøre. Så her har jeg aflivet tre myter om dreversnejlen. Men hvordan man afliver dreversnejlen, er det sådan en helt anden historie. Tak.