 Înțunim foarte multă sunteți aici pentru cei care au destis televizoarele mai pentru ziul. Eu sunt Corina Buccia și de fapt o să e rog pe fiecare, să se prezinte, pentru că fiecare se prezinte pe el în social mai bine, pe el în social mai bine, poarte pe scurt dacă puteți să spuneți cine sunteți, câte polorii portați și ce nu n-au ele. Lora Maxim, regizor și manager cultural și polorile să regi pro ca și casa transit. În ziua, imedim și măc două levente, cred că pur două polorii, doar două, varotele în proiect, teatrul independent varotele în proiect și zubzone, spaziul independent zubzone, ce sunt actor și manager cultural, ceva de ce? În sână, anul acesta lucrur de rețvan Antoni și Cristina Firtan, ne-am ocupat și de fiecteva expoziți. Ne-am ocupat și de fiecteva expoziți. Văzvan Antoni, am un artist visual de părătură. Mi-am văzut Lora Ștefanescu, am un choreographer, am văzut un hat. Și au reprezentat un centre de contemporary dance, care nu este un organizat independent, dar a văzut oameni de fiecte pentru artisti independenti. Hello, m-am văzut Wana Mordare, unul de administratării de reactorul. The three debates today are linked together, the way I see them, the logic behind, going from our experience in the work with Paintbrush Factory, ten years that have passed. În modele diverse de organizații, prim exempli ale voastre cu subcesele și curășe, curile lor, și încercăm să... What the hell is all about? Așa, în 2009 era destul de stabilă situația, așa părea destul de că aveam un luft generous în fața oricărui, și nu să întrezărează eu cel puțin, nu întrezăream multipele șocuri și crahuri care au urmat acești și de ce ani. Tu erai în România cum se ceara? Da, eram în România, nu mai puțin mei. E ok totu? Că nu ne rămseamă de aici, dacă... Da? Ok, pe tine mă vaziam. Nu mai să nu ne concentrăm prea mult pe confuzie acestui moment, să o clagificăm. Ok? Ok. Da, în 2009, și acum pe vremea asta, cu zece ani lucream în Petroșanii, la Tatru-i de Zurbul, mă angajasem de Vrolună și poabă îl prângeam printr-o cameră. Te mulțumă că... Și speram să nu stau prea mult în camerea aia, da? Și începeam să mă gândesc la plăcat. Acum zece ani, veniți să mâncluși și eram la facultatea de teatru și cam tot atunci am și luat contact cu voi și... Asta a fost destul de, nu știu, pe parcurs, în ultimii 9 ani, în ultimii 8000 ani și așa și una de partă. Cred că, știi, a contat întâlnerea asta și a avut un sasupra pus peste niște energii și sinergii de printr-un clu. Și mă gândesc la momentul ocupai, după aia, la Roșia-Montană, așa mai departe, și mă minte schedițile cu soritaritate pe care le-ați găsduit și de Tom Dimash. Și cam, practic, l-am... Acuzeci ani lor în contact, s-au... Am fost după ceați, s-a vorbit voi. Deci nu vă știu chiar defa început-unceputului. Dar, da, acuzeci ani veniam în cluși ca... Ca studenta, facutății de teatru și căutam în jur, cam, cam ce se mișcă și... unde să mă orientez și pe cine să cunosc și... da. Și unde, unde e continutul care mă interesează. Dar domnul a fost un am foarte important în cariera noastră. Practic și noi atunci am terminat facultatea. Și, poate că nu e adevărat, dar era o legendă că teatrile de stat nu preau locuri. Deci nu pot face o engajări. Dar, sincer, să fiu nici n-am vrut să mergem acolo. Și în probleme cu trei colegi de a mei de la facultate. Cepării Jolt, Vișchei Andrei și Veteșii Nandor. Practic un 2009 am înfințat asăciația v-ar o teren proiect. Și cred că, uncă din 2009 sau poate că începutul 2010 am început să lucrăm aici la fabrică, la etajul 2 în Teatru Salamica. Deci, practic, atunci am început totul și... Da, nu cred că am știu că ce o să fac în 10 ani, cu 10 ani în urmă, da? Da, eu eram într-o expectativă într-un biru de graphic design. Și tot acolo să începe acum. Și atunci, am făcut-o în 10 ani în urmă, da? În 2009? Da. Eram între Anglia. Acolo am făcut 15 ani. Și avem două miți de ce m-am întors. Și am într-un ațelier de artist. Am asistent. Și două miți de ce m-am întors și atunci am văzut prima dată fabrică. Era un loc foarte interesant. Era un loc foarte interesant. Și mă gândam că eu erau unul dintre locurile cu... Găi puținele de locuri din România, acum n-au erat respirabil. Și că merita asta în zonul. Eram în primul an de la un master la litere. E creativ writing. Care a fost prima școală cu alea care mi-a apăcut. Și încă nu mi-am dat ție. Nu mi-am dat-o să înseamnă un moment respectiv ce nu fac toți o saiba mea și supra noastră. Pentru că după aceea am și eu eram un studio de design. Eu am dat demisia în designer. Deci chiar a fost o apuziăție ajuns în Ceearec. Tot în domnino am venit cu mama mea aici la fabricol. Am spectacol, regizat de Urban Andraș. Și era prima dată când am ajuns în fabricol. Și zicem, wow, ce fain, e ce vibe, fain. Are și mama nu înțelegea de ce îmi place. Mânt ne-a zis că ea lucrat timp de 20 de ani într-o fabrică, care arăta la fel. Nu aș putea să-ți descrieu sentimentele părinților mei. Când le-am spus că în 2009 o gnază să lucrez la fabrică, după ce a fost, ca toate visele lor, despre ce ar putea să ia să intelectuala din mine, sau păreau că se spulgă în momentul ăla, dar empatizez cu tine. După 10 ani, cred că atunci am început și rezidențele cogeți cu mără, rezidențele arzistice aici în fabrică. 2009 o 2010, n-o încercați, cred că imediatul ce s-a făcut spaciul, că am preluat spaciul de la voi prima dată. E la puțin mai târziu, dar asta am deschide de fapt o portiță. Pentru că continui la acela discuție noastră. Pentru că un alt lucru pe care eu l-am sigis, dar nu știu dacă este ceva personal, este că toate poveștile și toate întâmplările și schimbările care s-au petrecut pe parcurs, la un moment dat începi să se suprapună destul de mult și e destul de greu să descifrez care sunt și când s-au întâmplat anumite momente marcante. Nu știu dacă în ultimii 10, dar și mai mulți ani din cea ce, din munca voastră, dacă puteți cu ușurință sau aveți aceeași dificultate ca și mine să reperați niște momente importante sau niște lucruri care s-au întâmplat în domeniu cultural și care v-au schimbat cumva traiectoria, care poate fi în orice direcție, bine, rău și mă refer din nou la un orizont care vi se pare voa relevant de la ordonanță de guvern, până la nu știu oameni care au părut în viața voastră profesională. Cred că e ca la dance, știi, că nu-ți aducea minte când ție bine, dar ți aducea minte durerea respectiv, dar ți aducea minte când ai fost data, așa cum te reterez. Când am retrezit zenile, aici a fost când am plecat neudata fără din Teatr-ului, Teatr-ului Național și Centr-ul Național, dar a rămas pe ture, și atunci a fost timurul de bușeu în care artiștii știi avem un spațiu în care se lucresc. Asta cred că e 2011, de fapt. Când am dat seama de fapt, atunci am înțeles pe procheapiele că ce înseamnă conflictul ăsta dintre public și privat, dintre interesei public și interesei privat. Când am înțeles de interesei public și private, ce înseamnă asta când într-un joc viața, când într-un joc interesei materiale și când se separă, începi să se fănicăzească niște fire, niște linii. Și acolo sunt niște opțiuni de făcut, de luat, niște degeri de făcut și că nu te mai poți întoarce. Că e bine sau rău, nu știu, dar e absolut necesar. Aș putea rezonez că ceea ce ascuse răzvan, într-un alt fel totuși, și pentru mine, momentul ruperii Fabriști, de a fost, cred, momentul în care am simțit că intru în fabrică, prima dată, deși în principiul, am intrat în 2014, într-un jumătate de atelier, a fost o adăugată, a fost o adăugată, a fost o adăugată, a fost o adăugată, într-un jumătate de atelier, și, cumva, să lucresc cu galerie care era aici, galeria Barid. Și... Dar în momentul în care Fabrica s-a rupt, și am rupt ci de galerie, cam rămâa și galerea s-a ditchi princolo, am început să nu uită foarte să încerceariesc ce înseamnă Fabrica de Penziule. și dacă, pentru prima dată, m-am gândit că aș putea să partici cumva la viața organizație și am început să m-am implicuțit mai mult. Deci a fost cheie și dacă m-aș uitat și mai în urmă, l-am întâlnit pe Cipr-i Mureșan în școală, la artă și era asistat și era foarte fanie, așa că mai venea în timp ce moderamă cele portrețe. Cipr-i Mureșan a fost moderată de portrețe, venea sau ce știeți trei orice aveam de moderari și ne mai întrăva de ce facem. Vinus în fără și așa, așa, așa, așa, așa, așa, așa. Așa e cam la pupilă? Așa a iețit de o anură și a fost plăcută în două lumea. Îi a fost un mai adăugat de o clasă. Așa a întrebat ce nu a trebut? Așa a fost important pentru a vedea pe oamenilor bață. Deci a fost important pentru a încerca ce vor apăia și se gălătă de săi. Ana, e pentru voi, pentru tine de fapt personal, e diferit pentru că lucrez într-un proiect care poate este mai coagulat, fint, sunteti mai puțin și un grup mult mai, poate mult mai bine, strâns, e mai puțin complicat între baga asta. Da, e nu, e foarte simplu, noi sunt numai trei, neștiind de două și trei de ani, și avem cumva toate beneficile din bria de mea, și în condițiile astea apar mai multe fluctoatii sau nu neapărativ, dar pentru voi au fost, sau pentru tine personal au fost momente așa highlight care au schimbat direcția foarte mult sau nu neapărativ. Da, în 2013, și a fost, pornind de exemplu cu numele care fost foarte, ne-am vădit să punem un nume care să suport de orice, să fie un fel de umbrelă largă, și eu l-a fost un moment interesant în posibil direcție, faptul care am pus numele asta prietenos și amuzant, a făcut spațiu să fie prietenos și amuzant, am vrut să avem anul de deschidere pentru vizitător, pentru vinartei să măcă un preun, dar să rămână totuși un spațiu bivatiu, de studios, de momentul ăsta, când am făcut atelierul, e foarte, foarte important, și a adus lucrurile in portiune pe care nu-mi puteam vedea. Și după aceea, imediat după ce a făcut atelierul, a măceput singurul proiect, cumul, care era normal desend pe zi scot radic, adipi, și în care desenamă fiecare ziul dintre nou, și asta a adus și mai aproape grâncă pentru că era o zi în care cineva a făcut deseneze, dar avea o idee, o făceamă văd de leapți, a le-a plăcut ideea ta, o să o schimbi un pic, și protecția asta, grupul în care nu mai lini e cine, cea de senat, pentru că nu erau semnate, a adus și temris dintr-o zonă cumva, neutram început să facem tu mai multe deseneze, teme sociale, politice. Deci mie mi se pare că toate, pentru că am luat-o așa de puține de cizii, împreună, cumva toate au fost extrem de importante, ce mai mult am fost, am avut un contact mai strâns cu partea de artă performative de aici, și pentru mine a fost interesant că adică i-am cunoscut pe oameni aștia, complet în exteriorul fabricii pe Mickey Brown, am cunoscut-o la Occupy, dar ne aveam cu ce se ocupa Mickey și ce lucrează și ce face, și o chiamasăm la un spectacol care aveam examen la facultate, pur și simplu ca amică, fără să știu de altfel ce se ocupa de tom dimne așa și așa noi departe, și, întrânt, mai departe în contact cu Mickey, și cu tine, și cu Rarica, și Kingo, și mai multe doamne pe care noi în glumă, vă mai zicem, mătușicile noastre la reciproca și, practic, când e dată ce am terminat facultatea și i-am decis să creăm în ONG, primul lucru a fost să vedem telefon și să vă întrebăm cum se face, de ce se face și ce înseamnă aia, și a fost suficient de generos încât să... Ok, poate de-apă mai încă lor. Și asta e, practic, faptul că a existat deja un context care, pe mai o dată ce am terminat, ne-a ajutat cu repere tehnice și, practic, și mai departe, e ceva important, știi? Și cam asta fără să zic, pe traseu professional, în momentă, bune din întâlnire cu fabrica. Am fost foarte lapidă a fost aici. În ce scuze? Am scuzi. Ciurea, ciurea, când e ciurea. Ca să te-a luit. Nu știu, voce, ați mai scut despre voi, habată-mă. Bine, dar se poate ca să vă scuți cuiții în cază intru în discurs și, ok, și poate mai... Da, am fost prins într-un alt event și chiar că am avut să patrucibir începutul de... Mi s-a părut interesant ceea ce spunei Toana, de momentul în care îți dai un nume și deja totu' devine serios. Păi la o altă, dar și formalizezi și sunt curioasă să vă întrepe fiecare ce, dacă e ceva din acest ordin, un lucru pe care l-ați făcut sau pus și simtul ceea ce s-a întâmplat cu inițiativele pe care le reprezentați fiecare, care a făcut ca lucrurile se formalizeze și nu ne-a părat în sens negativ. Dar acum, să prind rădăcin și să fie destul de înrădăcinate și care e momentul al în care lucrurile devin serioase, cumva. Da, da, vreau să dămă de parte că trebuie să morim pe gulă ce ai zis. Legat de momentele cheie din scurtă nostă istorie, abarnam de ordonanțele doguven sau cum mai existu, dar era foarte într-o tantă, și v-are cum v-am răspuns și pentru întrebarea respectivă, că, deci, era foarte într-o tantă importantă primul afecenel câștigat. Nu știu exact, ahamul, parcă, 2012. Da, nu știu exact. Și toate aceste mutării de ale noasă. Deci am plecat de la fabrică, la casa transiv, din pacea într-una spațiu, și dacă e o mai importantă momentă, era evidentă în 2014 când am gosit spațilul ăsta de pe Stada Traian, și acolo am infințat zubză, și da, poare cum atunci ne-am instituționalizat, parcă, în un sens, serio, da. Care are aspecte atât negative cât și pozitive? Da. Într-un fel, am ajuns într-o rutină, într-o puțin ca o industrie, o fabrică de spectacule, de pune, făcut-o tam, de pus proiecte la afecenel, chestii binei astea sunt aspectele negative, dar care sunt emusea de făcut. Și pozitive că un spășit am ajuns într-un fel, adică ne-am prindut un vis oarecum, dedică tot timpul am simțit nevoia să avem o casă noastră, unde putem repeta lucra, prezenta spectaculele, și de atunci, practic, echipa va loterăm și echipa zubt, care e aceași chestie, ca și echipă, ca și memri, de ce am devenit o echipă foarte puternică și pun prieteg, exact ca la voi, nu mai că suntem puțin mai mulți. Da, asta e aspectul pozitiv. Dar mă gâneam, cred că pentru mine ca și o vremea destul de lungă îmi doream să fiu artist, dar cred că e foarte important momentul în care ți dai seama ce știți să faci și în școală, și la facultate, și înaintele, și la facultate, cândva ți spunea ce ar trebui să faci sau cum ar trebui să arate lucrurile, și încercați să faci o replică la niște modele care ți sepăreau de urmat, așa. Dar niciodată pentru o perioadă lungă de timp nu era foarte clar ce știți să faci, și unde, că aș fi vrut să deseresc, poate bine aș fi vrut să fiu artist, nu știu, să știu, faci fotografii, și mi-am dat seama destul de târziu, că nu știu să faci, niciuna dintre astia, destul de bine, și că altceva știu să faci, și acum, deja de la un timp, încerc să faci ceea ce cred eu, că știu să faci, e mult mai bine, este mult mai bine, cred că, și uneori nu are, nu este artă, ce trebuie să faci, poate altceva, dar folosesc resurse din bagajul ăsta acumulat în timp, care arărigă într-o parte, ok. Și e fain că, în felul ăsta, am reușit acum, cred, și cu Răzvan, și Cristina Dincolă să facem ceva care este serios pentru noi, este chiar serios pentru noi, și în momentul în care este serios pentru noi, are destule energie, cred, să transpare și să treacă, și să treacă și spre ceilalți, și asta am reușit, că e foarte important în ori să creze în cadru, în care alții să fie ei înșiști, și cu interviuile ăstea, eu cred că a ieșit asta, că oamenii s-au situat și au putut să fie ei înșiști în cadru la la pe care noi l-am propus. Cred că e important să știți ce vreți. Va va, își pasă puțin la tine, mingea, pentru că e foarte clar că în tot parcurs, pentru că nu aș oprit doar la Centr-Național Danțului, și de toată istoria recenta danțului, care este o instituție în sine, să zicem. Mă gândesc, în echipii că în momentul în care pui național în orice, devine un moment foarte serios, și în momentul care începe instituție, poate după ce parcursul mai ridărabă este cum să-l faci, să pare mai light de cât este, în condițile pe care le-ai. Dar în contextul temei, și aici cred că vorbim despre eșecuri și succesuri, eu am făcut cumva experiența unui structurindependente, pe care pui și citru, puse viață, și care după aproape trei ani s-a oprit, era primul centru, se numează Centrul Madu, Centrul Multiardans, și care a răușit să facă și relația cu publicul, și de fapt aranjeze un structur pentru vidorul național, vidorul Centrul Național. Aici sunt foarte multe aspecte și nu cred că putem să... Vă reveniți la temă, când am închis Madu și am suspendat fondația care are aceeași vârstă cu transitul, am fost în aceleași programe euroare, am resintit-o ca pe un eșec, puteri și dămător. După trei ani, dar aveai senzatia ca a fost din toatea una acolo, am fost făcut să atât de repede pasi înainte, cât cred că noi, înăuntru, n-am știt să transformăm momentul și să... Dar să transformați el în sus, în Centrul Național. Pentru că acum, privind 2 de anul urmă, da, 19, mă gândesc că n-a fost de loc un eșec și mă gândesc că lucrurile trebuie să lăsați contextul, trebuie să lăsați să lucreze pentru, chiar și pentru fabrica de pensului. Trebuie să vedeți rezultor în fabrica de pensul, vedeți cum poate exista. Nu se pare că nu încercați să controlăm ce face, nu e chiar al nostru. Sigur că n-a fost o gurață de strings attached to this, și cred că are legătură și cu eșecul personal, cu internally driven structură, oarece ține foarte mult de spații sau locuri create de artisti, care au viziunea lor, care au energia lor și puterea lor, și puterea mea ales, dar răspunde unor nevoi, de fapt, cel puțin și centrumat și centrumatia nasului foarte multe vreme, și a organizat absolut toată viața, în funcție de ce e nevoie să acopere pentru artisti, pentru dansători, pentru politici publice, pentru al acasă, pentru tot aruna răspuns în logica nevoi. Cred că în 2014, dacă am răușit să oprim această nevoie, pus în puritate și să gândim cuva mai formal, dar cuva mai deschisă, și atunci fiecare actor sau așa și-a găsit locul în acest sistem, care este un sistem foarte temporar. Lucrurile au luat-o la valiată de rapid și transformările de context sunt atât de puternice, într-un fel, încât toată poezia și energia care am tot început, sunt atâtea începuturi și peste începuturi, că energia ne aduc amințe de Alex Loroșerban, care au văzut la lausarea centrui următ, și-a zis, ne vedem cât vă ține, dacă ține e proba timpului, dacă această energia este și după 5 ani, atunci e ceva. Dacă în 2000, eu m-am supărat pe el și-am zis, cum arică? Energia asta o să fie furevă. Între timp, contextul ne-a cam copleșit pe toți, și am fost foarte multe schimbări neașteptate, cum ziceam, domnului nou, poate că, cred că la momentul când am înterjos ce făcea zidul, care a fost ulterior în doi ani spre mă, nu se întregă deacă rămâne pe drumuri, nu se întregă deacă se dezolvă toată comunitatea, și cred că cu toții am luat-o ca pe un eșec personal, și nu e așa. Nu e așa, pentru că lucrurile astea continuă undeva. Și dacă era succes, era persoarea asta, cred că este cel mai mare succes. Și când poți să le treci dincolo de mă rog, strarea asta personală, acum sunt foarte multe întrebări, mie mi se pare așa una din trebările care mă bântuie, este continuitatea un succes, sau eu o fantasma, o hineră? Pentru projectile felice, chi cază transit că... Exact asta vrem să profite de ce a ce spui tu și să rog pe cilor să ne spună, dacă întrebarea asta este continuitatea un succes e ceva ce se puse multă... întrebarea pe care te-ai pus să dă mai multe ori sau nu. Nu cred că e o persoarea că m-aș fi gândit în termenere acest succes. Dar eu pot să mă leg de conceptul de... Adică de ideea de... a via energieiile necesare, așa e enormă importantă. Eu cred că toată scena independentă se naște din aceste energie și se poate menține acum. Continuitate foarte importantă, nu ne apărat. În cazul nostru, da, e important să rămânem în aceași casă pe care a fost proiectul cază transit. Are scopul principal de a face acest proiect că fost asinagogă cu aleței de cun cază transit. Dar cum sunt continuitate, poate să însenne ca ceeași energiei să se transhune iar și alte spații, oamenii care s-au coagulat, cumva, să rămână în primul sau să mă traficau și găsească alte parteneriate. În sine, e foarte important ca energie din acestia de amenține scena artistică îi depende de aceste energiei, nu, cum să zic, și pentru toată societate. Nu, te-a jucat să ții un pic micofonu pentru că, dacă e să ne gândim de acum 10 ani și pentru mine, și în momentul în care am venit în cruj, nu va singurul reper în cruj de normalitate culturală era cază transit și cred că asta e foarte mult dintre noi, exact în fălul ăsta mi-a marcat și asta a alimentat foarte mult scenă independentă. Și mă întreb, cumva ceea ce am simțit după aceea și cu ce pot să închipuie este că aduce responsabilitatea asta în spate, de a ține un proiect pentru că există, pe partea cealaltă, o întreagă lume care are această așteptare de la tine, cred că e o greutată care ț-a târnă destul de tare de picior. Cum faci față la, adică pe parcurs, cum faci față, cine sunt aliații și cum pot să păstreze energia asta în așa fel, încât să pot să răspunzi așteptări. Nu mi-are nevoie neapărat de mine ca și pe soare. Are nevoie de acee spati, mă ati sigur, și de niste idei sau concepte și sigur, eu fac parte de asta, dar nu eu. Da, nu, nu, nu, nu. Îmi stai de la? În cei să vii de fiecare data, De fapt, proiectul casatant a început cu el, noi doi am schis un proiect și am reușit să închidiem imobilul ca și persoane fizice de la comunitate și după aceea foarte reușit. De sigur, deja aveam alianțele, aveam priete în care era un spate renosul. Dar cumva ne-am asumat acest risc să avem spate și după ce am fundat fundația transit și, cum să zic, probabil această continuitate, dacă vreți, nu era foarte continua. Aveam urcuri și urvaluri, tot ea una, am avut perioade mai bune când mi-au alăturat oameni, s-au implicat oameni care au venit cu moi energie și cum să zic, nu vreau să zic că niciodată n-am contat dacă am avut bănuț sau îngu, dar să știți că am avut niște perioade absolut critice. Absolut, poți să vă zic că nu că lău budget, dar non-budget, fără contriuția oamenilor și a noastră personală, n-ar există, ca să-a tradit. Și acum, nu, cred că e un moment chiar își foarte bun, sper că... Și acum avem o echipă chiar își excelentă și... Nu, nu, nu, nu, nu, nu, nu! Să știi că o vă înbi... o vă îgi bine. Nu, foarte bine, nu, dar chiar, chiar aveam să vă zic, bucuri și frate, tare că nu, e lolo, nu e noua ții, o sală, e mila aici, o sală și mai am nu, și ați coreci... Vecă, da? Nu au aici. Kevrii sunt foarte, foarte bine. Și lor să o fie reuție la 붙ere. Nu pot să facem mai voastră de un file. Tantă că s-a cefatat și a fost atât ceva. Din nou, face un pas de timp de fiecare station. Îți face ceea ce care urmești. Nu l-am mult, pentru că căvrii sunt sau bine. și care unor eu nevoie a comunității care crează sau unor eu care inițiază, sau unor eu nevoie a unei comunități mai lai, să zicem. În cazul vostru, care a fost, dacă a fost proiectul reactor un răspuns la unevoie și cum te raportez față de nevoia asta astăzi sau cum te raportez voi? Clar a fost un răspuns la unevoie personală, profesională, de a avea un spațiu de lucru, dar și de a avea comunitate în care se lucrezi și aici întâi vine revenirea noastră în țară, în contextul în care vă stiu ca un an, un an jumat lucrăm independent în Barcelona, într-un nou context, în care ne zbătăm destul de mult și acolo am avut această revedere. În acelea și a fost proiectile la răvea altă răjutată în un an în țară, unde simțeam că și nevoia unul spațiu, oare cu agulă mai multe lume și ar putea crea o comunitate în jur. Și în continuare, adică eu și cu acest context arfabricii, nu face să-mi pune aceste întrebare dacă spațiu ține oameni sau dacă oameni țin spațiu. Și fiind și nu e într-un punct în care cred că avem o oare care stabilitate cu care să putem privi în sprivitor și să ne facem în plan. Adică cred că avem un despirul în care să ne gândim că asta s-a putea să fie unul din genul buni ani în care a trebuit să ne gândim ce facem căste următorii de ani când ne expiră contractul și știi că asta se întâmple. Și nu întrebăm dacă în început o să fim deja suficient de puterniști ca la echipă și ca oameni încât să trecem de acest hop, dacă o să te vească să existăm unul în spațiu, dacă o să văsim în spațiu, dacă o să fim cuva suspendați. Dar mult timp am crezut că suntem spațiuri și că stațiune ține prea una, dar acum, da, chestii are această treaba. E vreodată timp că sunt vreodată energie să pot să aia cel moment în care te gândești la viitor sau planifici și dacă viitori anu viitor, în condițile unui cicl constant de care probabil are capruntea așa aplicație implementarea de cont. Susteni de aplicații, chiar cred că, cum zicea și Levi, eu pui pe acolo în care îți iei treaba în serios și mi-a ajutat foarte mult să ne structurăm și gândirea și calendarele. Pobligă la organizare cu înveaia dacă ai lucra doar pe cum propriu și sunt clare ședințele acestea din toamnă în care îți faci planificare pe cea plicație o să ai și toată strategia pe un viitor. Clavă, ăla e punctul în care ne întâmim ca să decidem de fapt ce direcție vrem să văd și pe ce ne bazăm ca resurse pentru încă un an și a devenit cu ședințele de a făce ne-au duvit printre le nostre principale de gândire strategică. Din calele de astea există nevoia de avea o totală alte cadre, adică de a fi într-o tabără, într-o cabană, într-o neatură, în care să zai un asteptor, spiro, în afara presuni și să te gândesc mai de greabă, mai aproape de tine ca individ, ca-mi tu pe unde ești și ce resurse mai ai, cât mai poti și ce plăneți mai poti să-i întâmpli. Ună și colegul cum se simte și, adică, sunt-i alte tipuri de strategii acolo în alte cadre. Dar da, e bine să avem timpul ăsta. Acum aș da șansa de să punăți întrebări, simt că sunt vrut niște rotițe și în rândul publicului, așa că, dacă vreți să interveniți, sprau că nu-i subiect sau așa. Dar îl țin eu. Nu, eu mă gândesc că, la artă contemporană, la ce puțin în clus, nu știu dacă există altă scenă decât cea independentă. Nu știu dacă... Era un comentariu. În sensul de acest, nu știu dacă sunt de asta. În sensul de scenă. Dăm-un aici. Stai să vedem dacă... Hai, cineva, cineva trebuie să prindem omel-a la asta. Nu? OK. Pete. Da, dinică nu mai am vrut să zic trei cuvinte, da? Ce pus în aici în cușii? Ce cunosc eu? A apărut tot felul de inițiativă de altă contemporană și niciodată nu s-au ciocnit, nu s-au ciombonit. Întotdeauna a fost o credie, o colaborare între acestea. Cea ce e bine. Ce-i foarte bine. Înțumesc, acum chiar trebuie să prindă-ți, nu-i ala? Nu-i trebuie să trebuie să prindă-ți, nu-i ala? Nu știu, acum se pare că deja e într-un rândul generației, nu știu așa, de vârstă, sau nu știu. Asta era o experiență, nu știi, cugeană, de altfel, o să o întepem pe vavă, dacă s-a întâmplat și la bucurea și această tabă, eu am povestit de mai multe ori, mai de mult, că în anii 90, când și ca să o tradiți s-a înfințat, era mai multe inițiative, dar cum să nu pia erau spații, nu pia erau instituții, organizații, și asta mi s-a părut formigabil și încă în ziua de astăzi chiar a existat o din prima o cooperare numită între aceste grupoare. De exemplu și prin casa tradit a tecut cam toată lumea, dar nu numar, dar și mai o cum să zic, întotdeauna când nu știu ce era atunci, era muzic, poapul ca și instituția cultura foarte importantă, dar să știi, absolut, da, e somnia, ab, să înceera ea, da, și, bine, sindamul nu era chiar independent, dar ustu, dacă mai știți de sindam, a fost foarte important, dar și după aceea, încă se numea centru cultura francez, acă mai instituț, care nu era independent, dar cumva s-au intersectat toate aceste spații, nu știu, era expoziții organizate în pedii, nu știu ce locuri incredibile și, cam, cred că, și acum voi puteți pune mai mult despre asta, cred că toată lumea polufează într-un fel sau altul, și asta mi se pare foarte important, pentru că, apropo de ce înseamnă și în a independentă, cred că dacă și, nu știu, municipalitatea sau administrațiile locare, și nu știu cine sunt alti factor de bici, adă, am să nege că a fi independență, nu înseamnă o animințare, că nu e o animințare, că doară cei independenți nu vor să ia toată puterea, nu? Da, dar, și că, ei pot coopera și colucra din propia voință, nu? Că nu trebuie îi pusă această treabă. Eu din costa sunt idei de cele mai importante. Este limba de că, de la nivel de cooperare, este bună înțelegere, centru danțului a apărut clar dintr-o reală comunitate, din că s-au fost câțiva care au nuptat pentru asta și au fost toti pe mână, cum se zice. Altfel nu ar fi putut să facă breșă în sistem și să potrundă și să instaureze o structură cu care nu știu nici în prezent ce să facă și cum să facă. Deci este corp străin într-un sistem așezat bine, sau așezat. Și cred că partea cea mai grea centru lui a fost să fie bafă între spiritul ăsta foarte fluit și flexibil și așa, al scenei independente și al artistilor care le-a început avea ok de la spațiul, la două noapte, la două noapte aveau să lucreze. Nu s-a mai putut formalizându-se, jaja, și până la explicând de ce trebuie adus calul Alexandre Piric, la etajul 4, și asta costă 4.000 de euro. Adică bafărul ăsta între până când am ajuns anul ăsta la ceva inimaginabil o relație cu autoritatea care e greu de replicat. Nu există, deci în ultimii trei ani s-a degradată nou în relația asta între autoritate și în spațiul care s-o ocupă de independenți. Și într-adevăr autoritățile nu măcă dacă ar înțelegi, sunt atât despăriați de cuvântul independent, încât țieși frică să-l mai spui, când ești pocolurile ministerului. Și am fost și întrebată de ce, cine și suntem, ce, de unde știți cum se vinde dansul contemporan? Vă zic nu se vinde, de aștiu. Întrebare către toți. Am fost leare astea la București la ceva ce se chinau al cațelor în management-academi și am uitat cu vreo 15 ani. Și la un moment dat, am întrebat, în cadrul de atelor, cum se vedea de ei în sectorul cultural în 20 de ani. Dă-i, din ce 15 răspendenți să mai vedeau în sectorul cultural în 20 de ani. Cum vă s-o înținți de mi-o astăzi? Dacă vreau să fie independent în 20 ani, cum vreau să vedeați acest lucru progresiv? Vă mulțumesc. Vă mulțumesc. A văd trei patru copii, două mașini, mulți bani, multe proiecte. Culturel. Culturel-viz. Aș lăvim puțin de-a întrebare a încerriare, dar în ce țin ce să? Să-ți dăm o răspuns. De ce oarecum e logic și natural despre ceea ce zicea, Peter, aceste parteneriate între noi. Bine, înțelegi, poți să mai în primul rând, despre artele performative despre teatru. Am avut foarte multe proiecte care le-am făcut într-un păin. Am dimajul linia de producție, mele l-am făcut și noi parte din programul acestei revenimente. Am avut acel proiect de audience development comun cu fabrica de pensul de reatorul și zuczon. Multe proiecte comune cu reatorul. Deci, e foarte fiere. E scfil că avem aceași probleme. Și, practic, partea de eșecuri cred că e tot aici. Adică problemele legate de spații. Ceea ce trăim acum în prezent. Că suntem aici la aniversară de 10 ani a fabrici, dar nu mai există. Sau nu știu ce... Adică e chiar nu știu. Am fost acum la etajului tâi. Ne-am uitat că definiți să făcut acolo. Zice oana despre unul că 2 ani de contract. Aici nu avem încă un an contractul să înrăiește din an în an. Deci nu avem nicio garanție că... Deci, practic, nu știu ce o să facem într-un an, nu în de ozeci. Dar, și cred că astea este o problemată că foarte importantă de bază. Adică dacă am reușit cumva, mi-l înțeles. We wish for thinking sau, cum zice în frumos, să facem rost de un spațiu comun. Care este foarte frumos. Atunci eu mă vad pe mine în sub un 20 de ani, făcând aceeași chestie, pe mine în spând de înțeles, și copii, și mașini, etc. Dar a fi și piscină în cadră la Imediarona. Dar a fi minunat. Aș putea făcut faptul pe simplu. Sunt de bucine, dar nu mi-a să fiu. Cred că... Cred că... Suntem că nu vi-s mai mici ca în cincem, să fiu totul acturul în cap, cu ceea ce cince a ne fost mulț. Cum dacă am învățat din sub priveacele cincem, este că exodinamica acumulării, și că la un moment dat, nu ești chiar un fundugor, cum ne fost început. Și atunci am înțeles în până speranța că... în timpul acum mează totuși această experiență, și această muncă, care se totul... investește și că o transformă în ceva. Poate nu și transformă totuși într-un spațiu, pe care vrei să nu poate, nu știu, să învățăm să fii mai nimeni zi, nu știu. Dar eu... Sunt tot mai mult și mai întâlnă învârstă, că n-ai întest păr-un drum. Adică e clar că e profesia pe care m-am ales, atunci mi-e tot mai greu să-mi imaginește mării în care o să am alte profesie. Deci, da, mărc pe... obțină acumulare și păstrearea trahitoriei într-o frămânsă alta, în optimismul meu, că se pată întâmplastă. Și în optimismul meu, că suntem în patina noastră, cu top, cu... dintr-un picare și cu tată, suntem în lumea primarilor, s-o spun încă de-o zi își dă încolo. Mă avea alte visiune. Am spăr în strânsă, este foarte important. Dacă se poate schimba o perciție în 20 de ani, nu avem și nu o șanță. Dacă nu... Îl dăm. Da, eu am altă lustă. Da. Am altă care. Acum, 50. Eu, peste 20 de ani, mă văd ieșită din capcană, din această capcană, și parțial și din această iluzie, și un continuare, am o problemă cu continuitate. Nu știu. Nu știu. Dacă trebuie să um... Adică, când zic să eți din capcană, cred că cea mai mare speranță este să învăță let go să se întâmple. Să închidă, să ardă. Pentru că exercițiu nostru, cumva, este un nesfârșit ulat de la capăt, un nesfârșit în fundu gols. Adică, te pui din nou în fundu gols, și arăi de la capăt în volt suflu. Și pare că mi se pare cum se întâmplă în care e avat. Bun. Nu știu. Nu știu. Nu știu. Nu știu. Nu știu. Nu știu. Nu știu. Nu știu. Nu știu. Nu știu. Când noi am deschis reciproca cu 5 ani, ne-am asumat statutar și ne-am gândit, efectiv, asta era proiect, o să nu fie un proiect fără spațiu, știi? Și care să lucreze cu diferent. Și e fain, dar am învățat între timp că totuși, cum să spun eu, argumentul simbolic au un spațiu sau spațiu care suri să băi minimală ca să pot să faci asta. E ce face, din urmă, să ne închipuim că vom fi chiar puși în situația asta, știi? Adică nu știu peste 20 de ani cum va fi și dacă vom fi totuși încluj, probabil că centrile culturale se vor face mai departe, vor apahirba mai deși, tot ce va fi centru, se va face business și nu știu, vom merge în zaleu, în bistrița hună, dar trebuie cumva, cred că se ținem și la... La argumentul spațiului, știi? La argumentul nu este asta, altul, dar la argumentul spațiului și efectiv. Acum acese ce se întâmplă e, nu poate în felul în care a fost, până acum, a fabricat, o să închie un capitol, dar în acest capitol, piața inubileară joacă cel mai tare rol, adică dincolo de jupturile interne, externe, adică e bătut de piața inubileară. Nu știu. Nu știu ce va fi în două zeci dame, nu știu. Acum, din toate comentariile de aici, nu știu că cooperarea din scena independentă nu e problemat. E asta irregular, asta există, știi? Problema e că nu există legătură într-a scena independentă și instituțile publice. Și acolo, adică noi trăim în zece ani, câtiei în, știi, câtiei în o suntă, și nimic, sau aproape nimic în agentele, programele, subiectele, scena independentă, interne, instituțile publice. Adică... Muzările de art din România... ...acolo, mă gândesc, se poate ne-mi știți nu? Și noi... Că țină. Ismă, mă gândesc, fă-ți de multe lucruri. Eu lucrezi la școală, lucrezi să-i ții la cluj la uare. Și vreau să văd că astea sunt cercuri, ailea sunt locurile care nu se întâlnesc, știi? Nu îți făcar tangențial, știi? Că scenă astea independentă se dodecea sunt morti și lucrurile, de fapt, acolo, oinerție infinită, știi? Ai nu știu? E nevoie într-un fel la sol, știi, când e agitat, m-așa, știi? Lăgea terăși de bugete, de supraviețurile astea, de câte o zi pe alta, știi? Acum nu uităm la fece neor, de exemplu, că erau, fost ultimul rând de apelor, ne-am văzut, ne-am uitat la bucetele, bucetele sunt aceleași, și e totuia interesant că bucetele acum sunt bucetele sunt din est, prețurile sunt din vest, știi? Avem în combinația totală, știi? Nu știu, nu știu ce va fi. Mizele bune sunt, știi? Și asta e și ce am încercat să facem aici în fabrică, și să ne uităm la mizele locale, sau lucrurile care deprivesc pe toți, știi? Mă vrem sex și o ceva, mi s-a părut interesant anekdota, tot cu razvan, discutând. Spuneam că eu personal mă simt destul de ciudat să stau aici pe scan, pentru că sunt mulți alții care au fost la început în fabrică și au avea mult mai multe despus despre ce a fost, și poate uitându-se înainte despre ce ar urma, dar e curios că de bicei cei care ajunct târziu vă trai concluzile, și atunci e... Mă vindeam și la ce a spus cu Lavi, legat de mașină, casă și copiii, oamn copiii, am o dație, dar m-am pleciat și o casă îl făget. Mă vindeam că cred că s-a vorbit și de temele importante și de temele momentului, este posibil ca o dată ce încep să acumulezi lucruri, să te îndepărtezi treptat de temele și de mizele de la nivelul societății, și părăsură ce încep se așa lucrurile din ateliere așa, să-ți fie foarte greu, de fapt, să te mai încorezi în problematicile reale și să ajunci cel puțin pe zilea televiziale, să vedea asta de multe situații, că te lași pe călit cumva, te lași pe călit și atras învăitoarea asta, învăitoarea asta lucrurilor, al producției de lucrări, ajuns să fie mică fabrică de lucrări ale tale. E cumva, e un numai și legat de realit, nu e, nu vreau să generalizezi, e un pericol și acolo, sigur, dar e o problemă acolo. Și eu mă întreb cum răușești totuși să păstrezi echilibru și să te păstrezi legat de ceea ce de faptul nu mai trăiești. Pentru că ai casa la făgetă, mașină și cum mai comunici cu sectorul acela pe care la moment dat te reprezentai. Și care-ți a adus reputatia sau ceva? Nu știu, ceva ziceți. Pentru noi, pentru Balamuc, e foarte ușor să prezistăm încă 20 de ani. Pentru că presiunea e foarte mică. Adică nu facem aproape nimic, public. Avem cam două evenimente pe an. Facem ce vrem noi. Nu aplicăm la afecenet. Banii sunt din buzinar sau avem colaborăr de exemplu. Când am fost invitați de Bienala de Artă, am avut un buget de la ei. Facem lucruri foarte simple cu puțin bani și res ne vedem de treaba. Și asta fost când mă mai înteles cu oameni și îmi zic, mai rezistă Balamuc? Sunt nici o problemă. De ce să nu reziste? Avem cu gentrificarea. Nu avem treaba că atelierul este în centru. S-a rezolvat. S-a ocupat mult cu noi în nostru pletim. Ocherie de 800 de lei pe lună. Clădirea apărține familiei historice care a construit-o și în care îi place foarte mult de noi. Deci până nu ne dau afară sau nu se derămă că au renovat-o pe afară? Deci nu, nu. Sunt furturi. Sunt furturi foarte nasoale. Și furturi sunt cel mai mare pericol. Întâlnișoară că mai este tu foarte pozitiv. Nu-i foarte pozitiv. Vreau așa că nu m-a pe mine. Da, dar nu-i s-a fost. Acum am dat seama. Da, asta e problemă. De ce asta zic? Da, tu zici că n-ai fost caută aici. Adică... Da, se rețeta succesului la noi este că avem foarte puțină presiune și intenționat. Am pus foarte puțină presiune pe grup. Și trebuie să ne atucem măminte tot timpul. Băi, suntem balamuc. Potem să facem orice. Și asta a fost un lucru care... Adică să nu ne formalizăm. Da, lucrurile se facă într-un efect. Băi, dă-mi zic că nu mi-a ca asta nu e artă. Băi, dă-mi zicea, băi, băi, băi, băi. Și eu... Da, deci numele foarte important. Chirie, nicole... Și programul însuțire. Și atunci pot să merge. Da. Facem puțină. Pentru că... Ce se vorbeam înainte, dacă fabrica de pensule a inspirat alte modele. Întimişoara, cu un an înainte de balamuc, a fost TAM-TAM. Pe care eu să-mi regret veșnic. Deși nu a fost implicat în niciun fel. Pentru că TAM-TAM s-a dorit fabrica de pensule din timişoara. Și a fost o prea foarte mișto. Dacă era fost îngropat de kirie și de dezvoltatorii mobiliar și vețiu... Într-un fel... Da. Zici că nu există opresiune pe... Da. Dar într-o băia e... Voi trăiți din această mâncă? Să o ediți întotdeauna pe lângă. Și fiecare își vede treabă și din când nu face și artul. Eu nu știu mai 3 form. Deci facem tot felul de chestii. Și din noi a trăiți. Și nu. De exemplu, colegi mei facă destul de mult de distrație. Mai facem workshop-uri, deci eu. Trăim, așa, foarte modest. Am fără de kiria asta mică, care se împarte la trei, zice-mă. Nu avem chieltuia el mari, nu avem copii, economie fantastică. Colegi mei au trei pisici și un câine care facam 2 copii jumate. Deci, nu. El a e mai nasol. Dar pentru mine... Piscăl, nu știu ce facem noi. Nu... Ne având un program de la... Stabilit. Domne, eu cu asta mă ocup și... Poți să faci orice. Peste 20 de ani, o să faci orice. Da, o să l-am un comentariu, că mi se poare fără relevant întrebarea lui Ișvan. Pentru că asta, adică ați imaginoar, mă tot de-o zi de ani, înseamnă ați imaginoar, domeni în care vezi să activeze. Domeni în care vezi să activeze, atât de nesigură cât ești obligat, dă-ta cum să ai și alt direcție, s-au să faci multitasking, s-au să fii specializat, nu dar pe ceea ce știți, tu să faci artistic, ci să și manageriei, să gestionezi, să schimbi proiecte și așa mai departe. Și nici mi se pare că e un pericol, de fapt în continuitate. Cât mai rezistăm să fii multitasking în domeniilor în care vrem să activeăm? Și e domeniilor independent unul sustenat, dacă atât să trăiești, să spaviețiești, să fătești iriași, să faci copiești, să ține mașina și să ai o casă? Că nu e. Este o chestie pe care am constantat-o și pe interviu de prezențorile pe care le-am registrat, care sunt în expoziție aici. Sectorul ăsta, de fapt, nu este reprezentat de instituție, este reprezentat de oameni care rezistă, dar rezistă greu, care își funcționează la oturație destul de ridicată. Și majoritatea sunt epuizați, dacă intrați în expoziția din pilot, o să vedeți că se gândam așa glumin că ar trebui să punem șevețele la ieșire. Lucrurile sunt foarte dură și oamenii îmbatrânesc mai repede și unor așa probleme. Adică e așa puțină extra-dramatic, dar este adevărat și există o doză de sacrificiu. Acolo eu observi la amenianștea. Nu mă considerăm între ei, dar văd privim de afară că există un nivel al sacrificiu. În capul de a tâne pe hold familie și alte lucruri care poate ar fi importante. Sunt mulți oameni din acest sector, așa își zis și independenții, care fac lucrurile astea, și unul dintre ei îl fac conștient, pentru că văd omiză și văd că asta e lucru pe care știu face și că este nevoie de acel effort alăt, dacă sunt absolut condins că nu e simplu și să văd rezultatele uzurii în timp. Poate că ești în legătură cu misiunea pe care s-au proiectat în fiecare. Uzură pe gradul de misiune ca ca o masă întrebută. Poate considerați că aveți o misiune, sau ești și alte lucruri în viață. Perfect. E o sălpreamă și o sălpreamă. I will take a leaf out of your book. Dacă mai sunt alte întrebăr de țală, eu încurașiți pe voi să mai puneți întrebări. Călpăriu mai am dat. Aveți voie pentru ei întrebăr? Mă simt de scurășită. De ce atălesc de masă? Acum exact asta vrem să zic în învărtim în jurul cozii, așa puțin, dar nu eu am ales tema cu ește cuile și succesele, dar poate cine ales să ne povestește. Vrei să ne spui de ce tema cu ește cuile și succesele, sau să ne dai un pic de inspirată pentru a continua discuția, pot să mă plin? Vor, ca altfel mă simt proas să-i spic pără covor. Nu, poate fi grei. Cred că mi s-a părut din experiența mea relativ scurtă de sociolog, socialoagă care se învărte în lumea asta artă independente mai ales, mi s-a părut că-i marcată existența voastră și anoastră constant de niște eșecuri. Adică se simte așa, tot timp o oamenii în țare sau o frică, că s-ar putea să nu funcționeze, că mâine păr mâine se închide spația. Și pe de altă parte m-am venit că sunt și foarte multe succese, nu știu, poate a stat de azi, de aici, poate atâtea alte spectacole sau vermisaje bune pe care le-ați avut, sau mai știu eu ce fel de alte evenimente, sau publicuri pe care le-ați marcat în diverse feluri. Cred că e mai degreabă ingitație din asta, poate la gândii serios, dar fără prea multă complicație și fără prea multă fără din asta, cum să-i zic, filozofic. Adică mi se pare că cuvântul succes și eșec e, mai mult să mă atât, adică e ce spune, dar poate abune că fiecare poate să-l interpreteze în felul propriu. Pentru cineva eșecul este că n-a venit publicul la spectacol într-o zi. Pentru cineva eșecul este că nu a înțeles publicul la foarte numerose, despre ce a fost spectacolul. Și cred că avem nevoie că toți și toate aveți câteva ani de experiență în spate, aveți ce să ziceți când vine vorba despre artă independentă și succesile și eșecurile care o însoțesc. Deci voați o așa foarte simplu poate. Ce succes aveți, cu ce vă laudați când, nu știu, vă treziți sau vă culcați seara. Așlans serios între baga asta. Ce e succes? Așa arăt de la eptavem o premieră în cabare despre burn-au tu, artistii. Vă așteptam cu marele. Cabeu-ncă nu știu, dașa. Vă așlanserios între baga asta. Nu știu, zi tu. Nu nu zis-vă zilele tradiții. Lăcuri reclamei. Haideți zilele tradiții. Care începeți domenica viitoare. Da, apropo de reclame. Vreau să vă zic puști. Vă aveți deja idea că vă ați făcut așa o mare reclame acestui clodin. Și atunci, a țireți-vă niște procente după aia. Păi, dar nu așa e. Păi, dar nu așa e. Păi, nu așa e. Toată lumea așteptă de fabrica de pesul. Căuza activității voastre. Și acum l-au apropo. Așa l-am adușit mai serios. Cred că am avut de... poate e o tema de casă. Să încercăm împreună. Pe schimbon, puțin, s-a tuturor... Să rei culturalei la modul general. Eu cred că... au profitat de noi, de voi, de fiecare dintre noi. Estul de mulți. De unde vi-mi fai maorașului, nu? Că e o capitală cultură. Și atunci, cum să dic, când aceea a trage atentie, ești buni pentru ceva. Și după ea... Adică o poate că... atât de să ne gândim puțin să... nu știu... să conceptualizăm mai tare rostul nostru. Voi producere un bun comun, nu? De fapt. Acum mie îmi place și eu te-ai invité, și eu... Și voi producere un bun comun, nu? Îmi gândam la că există sectorul dată independentă că în această sectoră independentă, este lucrură să-o clarificat cu timpul. L-a început... toată lumea eră o clima voluntară, a fost la fabricată. Aveau energie comună și lucrură de... în această direcție. Pentru să fost problema totuși... organizație care fără profit, organizații n-o-n profit. Și ce n-a independentă? Ea nu e o mistră o multă. Ea și aici trebuie clarificat că la un moment dat, gheța a intrat bine în noi, și a... și a produs o fisor în plus în această scenă. Și faptul că noi acum închiden, de fapt, lucrură asta, pentru că e un proprietar care trebuie să facă banii măruri, și pentru că noi... și pentru că... era o animosică, pentru că... nu era un conflit, pentru că... și pentru că era un conflit, pentru că... toată lumea a construit un capital de visibilitate, de încredere, a fost speculat... de alții... Și, of course, all this trust capital that we've built was... was exploited by everyone in politics, so we cannot go back before that time, for that moment, when this happened, when this war was built... lucrurile sopre telecarnit, care mi-e interesat pe noi, sunt mai de grabă în zona non-profit, este ca mânălul măcanii a vântul, și nu te gândești la produse, sau cum livrez produsele și cu felul na… Înăgetează cu ceea ce spui tu, și mi-a venit o idee care e de fapt o întrebare către noi toți, și... unde s-a formulat... Mi-am formulat chestie legată Că este legată de cum, da, de familie a zis cum dăm noi mai departe ce acest timp. Deci, mă gândesc că ar fi interesant să ne gândim la anumite practici de predare a know-how-lui pe care la dăm noi, celor care zim în urma noastră, înainte de burnoutul nostru, cum ar venit, de ce, sau ar vostru. Adică, în momentul în care vă aflați voie, mulții dintre voie aici, mă gândesc la reactor, la levi, sau, făceți lucrurile, superfine, suntemple lucruri foarte multe, dar veți ajunge, probabil sau nu, nu știu, la un punct unde este acum fabricat, sau este cel puțin a nivel personal, fiecare dintre voie la bână, la zone mai puțin plăcute ale acestei nunci precare pe care o facem. Și fiecare dintre noi pășim în aceeași groapă sau în aceeași cheste. Și întrebarea mea este cum predăm ceva din ceea ce știm înainte să se întâmplă acest lucru. Dacă avem sau am putea găsi strategii forme de a... Pentru că sectorul e precar și ciutotii spunem că e precar, dar nu avem o mulțime de cunoscinte. Cum am putea noi... Nu știu, deci întreb, dacă aveți idei, dacă... Pentru a sigura o continuitoare, pentru a... Adică mă gândesc la o strategie în care explicăm fiecare politician care vine la o dată la patru ani, la consiliul local. Și se întreabă, se sperie de cuvântul intependent și se întreabă cine să-știe. Și noi ne definim de două ori și atreară nu mai avem putere. Pai ea arăt zinoalte generație care ea arăt și trebuie să definească aceeași cheste. Atreți să facem un manual în care să avem strategie să lucrăm cu celelalte publicuri de care zice aici, pe anul cel politic, cel al instituților publice în care autodefinirea asta noastră continuă, pe care facem de 20 și ceva de an, să există continuătate în această definție, independenței, de ce ne trebuie, de ce trebuie să fim, de ce... Dacă o dai astea zi ca învățământul pentru gândi, tu învesc copiii pentru vitor pe care tu nu-l știi și nu-l stăpânești. Și mi se pare că un manual deja caduc, deja anacronic, dacă acum tu ești într-un anumit context, pe când tinerii vor fi încă totul alt context. Și cred că e un dut-evino, așa. Eu sunt mai de grabă, sunt foarte bona flexibilității și nu cred că există manual, există această specifică relație între putere, bani și lucrătorii, dar nu zic de manager sau așa, lucrătorii care pun ceva în spații publicare, dau ceva, toți artiști, toată lumea, adică poți să fie platformă, poți să fie spații, poți să fie organizații, toată lumea va fi dut-evino asta și sunt pe via de mai bună și pe via de mai proastă. Dar sunt de acord că niște politici la educarea politicii enilo, niște non-stop action, niște... Așa, ceva ar trebui făcut fi încălți. Și baniul ăsta conduce la anumite obiceiul de așa, pe trece timpul liber, chiar și ei, în loc să... Am întrebat pe ministru acesta, al culturii domnul, ați venit vădată, nu. Și era sânobată. Și ca să răspând și la întrebare, cu ocazia asta, un succes este că am mai câștigat 100.000 de lei ca să putem să închiem anuși, să plăt închiria. Un mare succes. Nu știm nici mâine. Deci am fost în fiecare lună, așa. Deci nu cred. Cred că trebuie să îl adanți contemporan cu forța. Cred că o să răspung destul de simplu, așa, sau comod. Cred că o răspuns comod. Înseamnă că așa cum formulezi fii tu, e o responsabilitate reală, o responsabilitate reală și ună foarte mare, dar care, pe mine, în acest moment și pe abund, e normal. Nu mă ajută neapărat să mă simt mai puțin... Adică contribuie la cea putea fi un burnout, să mai port și această responsabilitate și să mai gândesc cam și această funcție. Și să mă gândesc, dacă am energie să fac asta și e ca și când, nu știu, ca pensia. Dacă ai responsabilitate că pui la bani, la pensie sau nu știu ce, sau ești la prins, ca să te gândesc la asta. Înseamnă ce a funcționat pentru mine și ce cred că funcționează și pentru alții, sper, pe pentru mine, funcționează pentru mine. Acesta puterea exemplului, adică pentru mine, elărnil proces fabricat de la ala unde se opria cu zotru, adică de când am venit în clujă și de când am avut orice contact cu fabrica așa aici și pentru mine și, nu știu, se de felicitări într-un trece priui criză și cum se ține și cum transformă un eșec, un oceapte în conflict, într-o formă de reorganizare și, nu știu, inițiativă de acest gen pentru mine, sunt în continuare modul de anvoța, aș au fost și mi-i spire, și poți dar să sper că și noi, prin existența noastră, îmi putem inspirar. Și atunci, faptul că, și mă gândesc la asta, mă gândesc la faptul că în 2009, când am plecat din cluj înainte, să se deschidă fabrica, nu era absolut nimic care să mă inspire și, cuva, de asta, am și suferit de lipsă de lui. Și am avut nevoie să mă duc cântu' mazbo, când care sunt și sunti inspirată. Deci mi se pare, adică, și mi-e teapă în deșoldori, pentru toată lumea, și poate mazbo e copt cu disresponsibilitie, că simplu fapt că existam ești un succes inic și ești un succes colectiv și să avem crederea asta pe inspiră club, pe ce e tine, cu care cred că, odată, ce temii facultatea sunt cu ochii foarte mari și cu... Și dacă realmente-și dorești să facă asta, sunt ca niște bureți și știți că vin și la voi, din și la noi, și te întreabă cum și ce-ați făcut și cum se face și cred că aici vină o său de drănuție și rădare, îmi ne-a explica o cui care spa și cu asociația, cu nu știu ce, cu... Cam asta poți să fac. Nu știu că m-ați nul de atâtul. Mă întoamnă, dar dacă ar vista așa răsursul extra. Da, măsim. Mi-mi se pare destul de curios în lucru legat de școală. Este faptul că, de partă puțineu, ar vezi grupuri de studenți, cu profesori, lor, venim-va aici la expoziții, s-a înaltăpat la expoziție, să te ziți că nu încă activitate de clasă. Și cred că asta e puțin bizar și ar fi bine. Sunt câțiva dintre noi care sunt implicati în participă la actul educaționali, prin profesori, la o ceștie. Și cred că asta trebuie schimba din interior, este foarte important, că, încă din școală, eu am răsicit asta destul de putori încât l-am terminat. Și cumva incidentar, dar am răsit niște răperuri de care să îmi algăți și să, cumva să continui, s-am acest persistență, și insistență, că trebuie să continui, dar este important din interiorul, că o să-ți schimba școală, să se merge de cea ce se întâmplă, nu dran în, și nu doar de acele, că e merg, activitate de clasă, la expoziții organizate, în muzeul de artă, aici, în clus, de exemplu, cu profesori, dar acele expoziții de obicei sunt foarte localizate și foarte strânsă, ca și nu sunt conectate la cea ce se întâmplă în altă parte. În schimbi cea ce se întâmplă în alte lucruri, pe care în altă contextă este conectat, și o ar fi bine, din interior, poate cei dintr-unui care participă la acolo, dacă o bucăție o să schimba, sau măcariei, partea activitate de clasă, în muze, în expoziții independenti, în secritice lucruri care se întâmplă rău în muzeu, să fie acolo, nu ca să strângă un oficial lor, să te și să caște gura, și secritice, ce cred că este de criticat, să deschidă până. Asta e o problema, poate că și nu ești întotdeauna s-a într-o asta, că nu am, poate asta trebuie să învățăm pe tineri, pentru ești să învățăm, să spunea ce cred. Există o problemă a discursului la nivelul sectorului emergent, că nu știe să spunea ce ară el nevoie, și să spunea foarte clas, foarte tare. Trebuie să filmă acolo. Tot ziceai că e nevoie să spunem și noi de ce avem nevoie, eu ca o persoană care nu sunt legate de nici o instituție, dar cumva apari în mai multe instituții, cum azi aici, mi se pare că avem nevoie de agende organizaționale și instituționale, și nu agente personale, și trebuie să fie formulat mai întui, ce trebuie să se continue perspectiva mea, sau perspectiva organizației pe care o conduc. Și mi s-a parut că și aici în discuție se formulează foarte des, dacă te imaginezi în dozeci de ani să faci asta, îți imaginezi că organizația ta, în dozeci de ani, o să mai facă asta, sau să mai poate să facă asta, și cred că aici este răspunsul. Revenim la kinga, aștiem într-o bană toamna, că se legată de cum voți transmită ceva din experiența, și cred că astea nu știu într-un fel, că atunci când crești, cum poți transmită experiență da filul a țapă, știi? E transmissibilă sau nu? E posibil? Adică înveți de puțin bățat de la cineva care aluată, sau trebuie să îi tun să-i țapă? Și nu încă nu știu dacă e posibil fără să trece prin această experiență. Și cred că unul din răspunsul este legat de politicile culturale, de bune brantici, că ceea ce trebuie totuși povestit de legat de cum se finanțează politicile culturale în România, cei în spatele imaginiilor, cine le produce și pentru ce, cât costă și dacă ea sunt bani publici, știi? Și să trage la răspundere pe cei care folosesc bunul public, pentru agente private, pentru agente obscure pe care le găsim. Le găsim? Da, da, da. If we open this topic, then we can... Cred că asta e absolut esențial de discutat cu tineri și cu studenții, că atunci când se duc într-o expoziție, în orice expoziție să vadă, în orice eveniment cultural, să uită spatele imaginii și să vadă cine trătește chestia ea, cum e plătită, care sunt mecanismele totuși, și să nu crezi în imagini. Poșt și simplu, știi? Don't just believe in images. We're still having questions or comments from the room. Ok? Undreți nu-ți că n-apropiem de finală? No? Dăgată, de grădții, nu la timp de bine. How timidly, ok. Da. Eu vreau să întreb dacă credeți că ideea unei revendicar colective a murit cel puțin pentru gerația asta și care a fi contextul unui viitor în care poate să există din nou o voce colectivă sau cel puțin o încercare de a avea niște revendicar colectivă venind din partea sectului independat îns prea administrație publică de exemplu care poate să pună a dispăzit acestea spații. Nu știu, nu e o criză economică sau care credeți că ar fi momentul. Nu e chiar un răspuns. Nu cred că poți să răspundam. Vreau să vă zic de o inițiativă în care unei dintre oi sau colegii au făcut parte, dacă nu am intelebine în 2008 parcă. A început o inițiativă de o colectivă, o colectivă, o colectivă, o colectivă, o colectivă, o colectivă, o colectivă, o colectivă, o colectivă, o colectivă, o colectivă, o colectivă. În fie de sindicat, dacă vrei, în sfera independentă, unde discuțile s-au petecut în casă a transit, nu i-am inițiat această treabă, dar nu știu, nu știu. Și eram acolo, nu știu, mai multe instituții, organizații, nu poți să vă stii pe trate, nu știu, era curma nouă planver cu transindexul, nu, mai multe, nu știu. Vă erau deja atunci, încă nu. Și am avut mai multe înțeuni, și chiar am început să scrii niște chestii, și ideea era ca să facem o platformă comună, ca să care să ne reprezinte în fasa autorităților locale, ca să nu mergem tu de una separa de care e de noi, de problemele noastre, și să ajungem la public administration officials în comună chiar și am trimit urme, dacă mi-am intruzit urme. Bine se numea GIC-ul, că era GIC-ul. Dar, cum? Ce prescustare era grubul independent? Dar, pentru cultura, dar culture. Nu, și acum nu știu, să spun ce sunt în plat. Sa-l tin să-l fabrica de persoane. Până pe fabrica. Asta sunt în plantăt, a făcut. Dar, dar ca să-mi face, ca să facem o informație. Ea a fost ideea, a fost ideea de gândi, pentru regenerată. Nu e vizită, Că exista cum oameni pregătiți, știu, și scenă independentă totuși, chiar dacă ești ubră de finanțial, totuși are oameni foarte bine pregătiți acum. Medicericultura, la artisti, oameni creativ din diverse zone, acolo este un potențial. În aceea știm și noi avem, și sunt destui oameni care văd lucrurile destul la semnător, știi, dar nici probleme, că nici administrație locale n-au stat pe loc, știi, și ele au avansat în mecanismile lor de apăcării lumea, știi, pentru că ele au și ele programei culturale, dar sunt încăle, zice, programei culturale populiste, știi, și care acoperă zona respectivă, votanții sunt bucuroși, știi, și știi, n-au independentă rămâne tot mai mult pe din afară, știi, și îi spun că, poach, politicii culturale, adică au învățat lecția asta, că trebuie să bifeze această căsuță și lumea să meagă bucuroanță la concert, știi, până dimineața. Întrebarea e care în fie contextul ideal, pentru că sectul independentă poate să aibă voce comună. Eu nu cred în voce comună, în multiplicarea de voci, și nu cred din principiul nu mi se pare că, dacă ne gândim că ești în ției și noi suntem noi, deja e o problemă, deja e ca integrarea, nu știu, gay community în street community. Deja e ei și noi, sau elea și ai rău alții. Nu e, dacă nu încercăm să bombardăm și să li chemizăm, să ii filtrăm tot ce se poate în sistem public, care îmi aparține și noi suntem ei în aceeași, adică dacă noi considerăm că ei sunt ei și noi suntem noi, care e mai prost dintre noi. Am trebuit să gândim totuși, să chimbăm în perspectivă altfel, toată lucrurile, și încă deja se gregarea asta e, nu e sănătoasă, nu e săpare că e o chestie care să da un fruit, Am fost foarte sentată să împiei această țau, nu? Încă ce o ii te-o viz? De prin limbaș, prin agente, prin... Nu e, spuneți tu despre ce e frumosiația, 60 ani și de care mi-a urmărat și moriți de lui știi. De ce nu o să nu-i zici probleme, nu o să nu-i problemateze, atunci e bivă. Nu este o problemă, nu e... Și aici ajungem... Repelitizarea, recristigarea vocii. Nu ca te se agregează. Încă mai noapte, în cei cu începelea, dar asta cumva ar fi ceva care am leutat, cumva calat, acestea plegivă, și încât la care o greu de restituție contribue cu bliul. Vin cei care se constituă ca platforme și soap din asta mițiune sau nu știu ce. Deja sunt untati al societății cumva și artistii zic, dar nu sunt aia care luptă oricum pentru noi. Adică ești un fel de denezire, din punctul ofernet. Eu cred că ori de câteva avem ocazia, trebuie să batem la ușul și se spargem ușapul la capăt. Adică și nu m-ați părgândușa... Adică vânt, confruntarea asta se întâmplă ceva. E de traversat altfel. E acolo noi aici. Și asta rămână dar o terapie de grup. Așa măcar să lăsăm o sămunță de ideea pentru viitor. Pentru că ce vreau să spun înainte, că am fost foarte tentată ca ultima întrebare pe care vă pun să fie unde vă vedeți peste 10 ani. Vă rog să mulțumit că nu, dar în loc de perețiunea vă optimistă pentru viitor, pentru că vorbim foarte mult de inspirație și de ce vă lăsăm în urmă, și care sunt mecanismele prin care vă lăsăm în urmă. Vreau să vă iubi pe fiecare dintre voi să lăsați-ți un când o ideea, un lucru care se fără important. Vă-ți doar ghiți să se întâmple, sau vă-ți doar ghiți să-mi faceți un viitor, în așa fel încât septorul culturarii dependent, sau un cavast în septorul culturarii dependent, sau un fiupțil mai lumineu în viitor, de ce a fi nevoie? Nu pot așa, spuntam. Păi cred că, nu știu, pentru unei un timp acum de rumegat, ceea cum zice Jizec, acum, think not act. Adică un pic oței de stat și de rumegat la ce au fost până atât mașii. Cea ce într-o pai tu, Kingo, Evident că, să-ți strâun și să diseminez arhiva și așa, mai departe, e ceva îmbluz de lucru, dar în același timp să caut, să-i să conoști, cât de cât, istoria din jur. Păi, nu are când să nu fie bine, știi că, practică, înfărțesc și pe ei să-și imagineză ce fost în semire doar mă minț, așa să-și imagineză strategii mai bune, dacă, nu știu, dacă te contra-acara. Eu, ok, vă, înțeleg ce zici, dar în același timp, există o clara, o putere politică, o putere, că nu mi-e găiat în care, deocamdată, nu facem parte și acolo, deocamdată, suntem, există această dichotomie, cum, și atunci, există această diferenție, la care, nu, într-un fel, trebuie să vedeam cu un sumul păr în pula. Nu știu, pentru, pentru mine, mai mult de, de, de, de rumega, părinte, că e, e... Să, să amămole, să-l rumega un pic, da, a mea. This is also an option. Nu, nu, nu, nu poți să formez un răspuns, pentru că nu are ta. Însă, dacă nu am înțeles, dacă nu am înțeles, adică un motivul pentru care ne-am înfițat această organizația noastră este să creamă platforme, o platformă care face posibil creație artistică. Și asta este ideea de bază. Și în prezent, avem parte de traduție în care încercăm să lucrăm nu în general, Hicfala Regisor. Și acum asta mi-ne umite ca și un lucru pozitiv, că și deadline-ul e foarte aproape, că va să avem premiere în sfârșitul luni, nu o să răușim. Îți merge totul foarte încet, însă pentru prima dată simt că chiar suntem în mijle cu lunii experimente care habarnăm cum se funcționează, habarnăm cum se funcționează. Dar este un vibe, este o atmosferă foarte bună, toată lumea a intrat în detalii foarte personale. Cam asta doream, cred că acum 10 ani și în sfârșit am început, nu știu cum o să lasă, să o să fie, dar asta mi-a interesat să nu-l fie mult acum, decât chestile administrative. Și le gă de succesă fiecare de cont terminatia este un succes. Când vesele 200 de page-uri în fața pămâneului și mi-e făcut ca și două premiere. Pentru mine personal mi-aș doris, nu știi, să se creze un fel de pentru mine, un balamul în casa tradit, pentru mine. Adică aș vrea să lucrez mai puțin și cât mai puțin în sfera culturală și în casa tradit și mi-aș dorit ca și peste 10 și peste 20 de zile să fac parte din această comunitată și să mă simt acasă tot acolo și să facă ați. Lolo și cu noții și cu ceilalți colegi. Asta e egoistă, dar e o asta mi-aș dorit. Eu pot să zic de ce am observat în comunitatea Fabriște de Păinților, în grupul nostru de artiși, oameni în general care sunt în partea comunității. Am încerat că este nevoie de mai mult timpuri, este nevoie de timpuri care sunt conectati direct acum la problemele momenturi care înțeleg ce se întâmplă cu societatea asta, posibil mai bine decât noi, care controlaze mai bine medile de comunicare astăzi și este nevoie de ei, dar ea nevoie de noi. Pentru că nu avem mai multe bani, avem mai multe rețele, dacă tot e pe rețele, nu mi-a zis chestia asta, că e pe rețele, păi știu. Dacă tot e așa, e clar că ea nevoie de noi și o strategie de succes pentru noi este să ajutăm pe ei să crească și să ia, să aibă curaj, să ia în lucrurile în Sărie și să ia puterea, Ce mi-ar plăceam e să facă de la munc și cred că și colegilor vei și poate să și facă. Este să pornească un boicot mai evident al primirii de fonduri de la firma continentala, în Velope, în Timisoara. Pentru că în Timisoara problema e ca și aici cu fondurile, în primăria n-are fondurilor, a făcineoare n-are fondur, continental oare fondurilor și dă foarte ușor. Și în același timp e unul dintr-mării poluator, din Timisoara. Și prin aceste sponsorizări își grinuașuie, imaginea și noi am făcut o felul de desenă și cred că mult prea subtil. Și cred că asta trebuie să facă balamuc, să facă orice, și care nu are nivel de bani, să iau opoziții mai clară și să zic că, ok, când primești bani de la continental, care știe unul dintre cele mai mari angajători, și gândește-te și la cei care nu poți să se joace afară, pentru că e insuportabil aerusi. Nu își permit să se mute din cartieră, așa cum mi-am permis, de exemplu. Cartierul este, ar trebui să fie cel mai verde din Timisoara, dar pentru că este fabrică acolo, este unul cel mai poioate. Este spitalul de boli de plămâni, peste druni de continental. Deci acolo a trebuit să fie cea mai purat aer. Da. Și atunci, ei facă acolo în centru, lângă noi, fac evenimente cu ecotrii. Și ecotriiul este din anvelor, că s-au iei din alte plasticuri și îl abate soarele pe el și îl liberează de oxine. Și atunci, ar fi fain să, cumva, apate și noi, așa, în felul nostru amuzancii neserios, să zicem, lucrurile au consecință, oameneștea sunt liseiartă, tot felul de chestii. Pentru că insiglia lor peste tot, apropo de ce ziceați că e important cine dă bani și important câte sigli sunt biafici. Și asta e. Deci așa, mai ales că acum a sărbătoră 10 ani de când sunt în Timisoara și se pregătesc pentru... Nu. Și mi-ar plăcea să facem pe ator felicitare de la mulțele ani întru ei sau ceva. Ceva a spus de Joanii, hai, despre ce? Te-am gândit la niște răspunsuri și le-am, și am inclus în proiectul, proiectul a făcut de banii următori. Acum am întoamna. Dacă vom câștiga, veți și avă la spusul. Și nu sunt, nu știu ce m-ar se crede. Noi ne-am gândit totuși că... Și dăiam și că proces tur învara asta prin țară, discutăm că am încărut construit proiecte culturale independente de România în ultimii 20 de ani. Că aceasta rețea să fie activată, reactivată, acest săsut să fie din nou recumantări și sudat și pus din nou în într-o... Nu știu, pus din nou în acțiune, într-un fel sau alt, nu știu. În relație cu noua generație. De asta ne-am gândit noi și fort ne-am făcut felul în care acest să s-a rândit de plasă, detaliată acolo în proiect. Da? Asta cred că, nu știu, la asta ne-a gândit noi, cel puțin pentru fabrică și proiectului fabricii. Cunoaune, n-am gândit când am scris proiecturile la Sounds command, așa ca un project de viitor și viitorul pe... Te poți zice, n-am nimbumit, viitori anterior, și viitorul ăsta, și viitorul viitor ar unt trecut al lui, și că are un fel de potențial și în același timp cum poți invitor încercând să folosești, să-l fi trăit cumva. Nu e cât să faci ceva de chestia asta, totuși cu fabrica. Vedeam că de complicație metul socioeconomic și care sunt problemele și că am pânănuim ce sunt aștept. Mult mai bine nu va fi. Și dacă ești mult pic de jamb, și că fie o spozațiu, că nu vă ven de toată o posație, nu vă puteți zi. Funcți o să nu se potie. Tot ce îmi doresc, este că genul national, structură privită normal. un statut de normalitate și să fie puțin lăsat în pace, în sensul în care nu ne punem problema, băcă ne defințează, băcă ne dărămă, băcă ne ia sală, băcă ne ia tot. Deci nu ne-au luat deja. Tot timpul în lupta asta și să putem să-și lucrăm pentru că e important, dincolo de continuitatea care existență, e important și continuatul pe care lancez sau susții sau. Și mai doresc că centru să nu fie singură. Doresc să se multiplice în așa măsură toate structurile de toate fărburile, care șind arde performative, arde vizuale și în tot balanțul ăsta întreuna și cealaltă. Aș vrea scoatera din certare și faceam un insertar mai mare și mai încăpător, și în care dialogul să funcționeze mult mai direct. Cam așa. Deci ce așa să se întâmple ca să simți soful în istită? Așa. Aia să capăte credibilitate și vizibilitate la nivel local. Mi se pare că e ceva ce încă mai luptăm. Și cred că dacă ar fi un proiect prioritar, un spațiu pentru noi toți cei fărăți de canță, să stă zilă și să-ți fie realmente o prioritate. Are înseamnă că în sfârșit să înțelegi ceva despre acest sector. Mi-aș dăut foarte mult să fie o comisă de legație de la primărie care să vină, să dau bări, și să stai la un spectacul și la discuțile de după. Și să zică, ah, acum am înțeles. Adică am zis aia că nu se înțelegi. Așa văd revelația asta în ochii cu v-aș și să simt că, ok, am înțeles despre ce vorba și atunci să dă creziți și spațiu. Și de-acum am să fie pile.