 Her har vi en myretu. Er det sådan en klassisk dansk myretu? Det er jo nok klassikeren. Det her er en skåmmyretu, og den kender alle. Skåmen bygger de her ture af granne og så videre, som de samler i sådan en ture. Når man kigger på den, så ser det ud som om, at myrene bare løber forvillet rundt og gør de det. Nej, det gør de absolut ikke. Det ser nemlig sådan ud, det er rigtig. Men når man lever i et tæt samfund, så bliver man nødt til at have en anden form for effektiv kommunikation. De kommunikerer jo hele tiden med hinanden, men man ser det ikke, fordi det er kemisk kommunikation der foregår. Mange af dem har 20-30 forskellige kjertler i kroppen, både ind i kroppen og i benene. Det er jo ganske små kjertler. Selv ude i et meget tyndt myreben, der kan sidde en kjertel, der producerer en lille smule kemi, som de så blander på forskellige måder. Det kan være en blanding af tre forskellige kemiske forbindelser. Blandes de i et forhold, for eksempel 1-3-4, så betyder det en ting, men blandes de, for eksempel 1-4-4, så betyder det noget helt andet. Langt i fleste myrer er det mere, der minder at blinde. Hvordan fandt du på, at du skulle forske i myrer? Det startede at brænde det med, at jeg forskede i samspil, der foregår mellem forskellige organismer. I den sammenhæng støt jeg hele tiden på myrene, fordi de indgår i rigtig mange sammenhæng med andre arter, både plant og bakterie og andre dyr. I den sammenhæng fandt jeg lyndhålet ud af, at myrene faktisk har ret mange paralleller med også mennesker, og vi gør mange af de samme ting. Så var det jo slovene at prøve at kigge på, hvad er det, der er fællst træk for os, to store succeser. Det er sådan noget som statskub, og det er sådan noget, med at have opfundet landbruget. Nu prøver vi så at lave en lille test af deres genkendelsesystem, som jo også er kemisk. Hvis man tager en myre fra en tue og sætter hen til en anden tue, så vil den lyden hurtigt blive genkendt, som fremmede. Ikke på grund af denne udseende, fordi de ligner en anden på en præk, men fordi den lukter forkert. Og det kan vi måske komme til at se her. Nu sætter jeg den her ned i en anden tue, og der hvor den hører til. Du kan se, at den der kom der, kunne med det samme registrere, at den myre, jeg har flyttet over, den ikke hører hjemme her. Jeg vil ikke høre det, jeg slås der. Og det foregår kemisk det her. Hvad enkelt tue har sin egen specifikke duft, og det er sådan en form for immunforsvar, kan man sige, de har. De kan registrere om dem, der kommer ind i samfundet, om de hører til i den her superorganisme, eller de kommer fra en anden superorganisme. Altså en anden tue. Hvad sker der med den nu? Nu bliver den slet i det. Den her myretue er det så det perfekte, overløse, lykkelig samfund. Ej, det perfekte samfund kan man måske kalde det. Altså man kan sige, myrerne har været en stor succes som gruppe, men de enkelste samfund er faktisk ikke uden konflikter. Altså der foregår både interne konflikter, hvor nogen prøver at snyde, og der foregår også, at der er mange dyr, der prøver at parasitere myrerne. Og der kan man sige, fordi dyr, hvor det lykkes at bryde den kemiske kode, det vil sige, hvis de får adgang til tugen, så er der faktisk mange dyr, der bliver betraktet som myre på trods af, de på ingen måde ligner en myre. Men de lukter rigtig, og det har vi jo for eksempel nogle danske sommerfugler, hvor der gør. Så de lukter som en myrelag, og så bliver de taget med hjem af arbejdermyren, og så får de simpelthen lov til at æde myrenets yngle, fordi de har den rigtige duft. Så det kemiske samfund er ikke perfekt, der er huller i det, ligesom i vores egen system.