 Nagyon sok betegen van a kis szó szerint az mondja, hogy a pán manján megmondta, takarítonnő lesz belőle lányom is arra és alkalmatlan lesz el. És sajnos ezt tanultam meg, van egy könyv, amit úgy hívnak, hogy öröklött sors, nekem a véleményem az, hogy a könyv címerosz tanult sors van. Az ember megtanulja azt a sorsot, hogy ő nem enjen elvisgázni, ne végezzel az iskolákat, ne legyen sikeres ember, mert ezt táplálták bele. Azt táplálták bele, hogy hiába csinálsz bármit, hiába vagy jó, adott esetben hiába vagy rossz, ugyanúgy meg fognak verni, mert a verés nem a viselkedéset töltünk, hanem az apád alkoholszintjén. Aki egy ilyen környezetben őt föl az egy olyan belső fájdalommal él, amely tűrhetetlen, amely aztán különböző szeregfogyasztására sorkolja, vagy különböző szemvedélyekbe, játékszemvedébe, ami elvonyja a figyelmét a világ szörnyűségei elől, mert ő szörnyönnek élő meg ezt a világot. Az egész kérdés körre egy 90-es évek végzett visgállatmutatot rázott, ott 17 ezzel embert kérdeztek meg 10 kérdéssel. Nevezetesen gyakran vagy nagyodgyakran vertéke, nagyon gyakran vagy gyakran ordi báltak vele, megalázták le, alázták, amit mondtam az előbb takaríton, hogy ez belőled. Szexuálisan báltalmazták 18 éves kor előtt nálánál öt ével idősebb ember. Elhanyagolták oly módon, hogy nem kapott eleget enni fizikai elhanyag, vagy koszosulába kellett járnia. Elhanyagolták oly módon, hogy senki nem törődött vele. Öt kérdés van látkozik a szülőkre, elváltak-e. Az eredeti felíti kérdés útszolt, hogy az apja verte az édesanyát, a VH-onnak a kérdőben, mivel most dolgozunk az másokkal demokratikus a vertekegymást a szülők. Volt-e a családban depressziós vagy elmebeteg, alkalista vagy szerhasználóítás volt-e valaki börtönben? Sokszor van, hogy ezekre a bántalmazásokra nem emlékszik, amivel magát bántalmazták, de emlékszik arra, hogy az ugye az, hogy a szülejjelváltak sa többen. Amikor felfedesszem, akkor ugyanígy ujjaltettem fel a betegeknek a kérdéseket, akik itt szerhasználoként jöttek hozzám, és mindenkinek rutinszerűen nagyon sok tényező. Nem egy sok tényező, egyszerre volt, hogy elhanyagolták, bántalmazták, szexuálisan bántalmazták, elváltak a szülejjapja alkalista, mondjuk ez a leggyakorít. Volt nemrég egy hölgy, kérdesszem, mert szoktam ilyen lazakérdéseket feltenni, hogy mi az élet története. Szüleim elváltak, ne velő a pán megerőszakott. Nyilván való, hogy már a szíves feldolgozáson túl van, hogy ezt így el tudta mondani. A legtöbb ember egyébként ugye ezekről élete végig hallgat. Nem szoktak arról az emberek beszélni, ha csak orvosnál meg nem kérdezik, hogy bántalmazták, hogy volt úgy, hogy egy hétére bezárták úgy otthonra, hogy nem volt eleget ennél. Gyere, kis gyerekként, tizenévesem. Futsamodon, ugye akiket bántanak a szülej, azok nem a szüleit nem fogják szeretni, nem saját magukat. Ez egy roppant érdekes, de roppant általános dolog, hogy magukat hibáztatják a szülei kóros viselkedése miatt. Biztos miattam van az, hogy ők elvártak, miattam van az, hogy bántanak, miattam van az, hogy ők ordibánnak egymásra, biztos én voltam rossz. Van egy furcsa dolog, ez a figyelem hiányos, hiperaktív zavar, ami teljesen rosszul értelmez a mai világ, ugye ezek a gyerekek, ezek figyelnek az ajtócsapódásra, hogy ezt most az ajtócsapódot, vagy annem kapott egy pofont, utána ugye én is fogok kapni. Az ordibálás, az a szomszédborjot, vagy a apám ordibál anyámmal, és sokkal jobban figyelnek ezekre a külsőneszekre, mert az életben maradásuk, a tességébségük múlik azon, hogy ezeket helyesen tudják elértelmezni. Az én gyerekeim, hogyha haza megyek, kitörődik vele. Ő most játszik, ő most tanuló, ő most filmet néz, bármi. Nem törődnek azzal, hogy én megjöttem, mert nem érdekes, ő biztonságban van. Ezek a gyerekek nincsenek biztonságban, persze úgy híverakti, mert fölkapi a fejét, hogy mi történik a nagyon figyel, sokkal jobban figyel, mint mi, csak másra, mint amire mi szeretnék. Ez a lelki világ, ami ki alakul ezekben az emberekben, amit tompít egyszer használat, ami el vonja ebből a szörnyű világból, és valahol ezekkel kezdtem el jó pár évvel ezelőtt foglalkozni, és azt gondolom ma, hogy elég sok mindent megértettem. Most jelenleg a lutosó, majd be volt egy első generációs kérdő, most egy mászati generációs kérdővel dolgozunk, ahol nagyon sok mindenre rákérdezünk az alvászavartól, a depressziós kálánát, a naponta vagy gyakori hányás, hasmenés váltakozás a székrekedése. Nagyon sok testi tünet van, ami hallmozottam fordulelő azokban az emberekben, akiknek a gyermekkora nem volt rendben. És nyugdias koráig elkíséri az embert, a depresszió, ezek a negatív életélmények okozta, negatív szíhésvunatkozások, a risikót maga tartások. Az, ahogy ő nem félte az életét, ugyanormális ember. Nagyon élesen kiütt a bántalmazása, partnerbántalmazása. Ő is bántalmazza sokkal gyakrabban a partnerét, és ő is gyokrabban bántalmazza partnerre, mint a negatív gyermekkor élményekkel nem rendelkező emberek. Most a következő generációs kérdében, jövként megpróbálunk rá menni a védőtényezőkre. Mi az, amit egy gyermeck lelkét meg tudja védeni a kóros szülőkkel szemben? Ugyan furcsa gyereket megvédeni a szajás szülejtől. De igen is létezik, és ez legtöbb ször egy olyan felnőt, aki ez oda tud fordulni, aki példakép tud lenni, aki rendszeres érzelmi támogatásba részesíti, akinek el tudja mondani az apróságokat a gyermeck, aki ez tudja mondani, hogy ez a bajom, ez történt velem, az történt velem. És végül is az lenne a cél, hogy ezt egy társadalmi mozgalomát tegyük, hogy figyeljünk egymás, a figyeljünk egymás gyerekeire, figyeljünk arra, hogy pozitív életelegyen, hogy megtapasztalhassa azt, hogy miben sikeres, miben tud, hol van az ő tehetsége? Ugye nagyon sok emberben van tehetség, valamely, hogy sikeres, lehet, hogy sikeres tenni száző lenne, csak sokkal nem kapott tenni szütőt a kezébe. Mert hogy mindenkinek, igen, most virtuálisan adjunk tenni szütőt a kezébe, adjunk matek példákat megoldani, álljon ki énnek elni, és itt talulja meg, hogy jönnek ki, hol van a tehetsége, és azt gondolom, hogy a társadalom őszfeladata, az, hogy a gyerekekben a következő generációban felfedezzük a tehetséget.