 I det moderne Danmark går alle børn i skole, men sådan har det ikke altid været. Når folkeskolen om få år fejrer Stortiubilæum, så er det faktisk blot et 200 år, man markerer, nemlig for de andre ordninger, der i 1814 indførede undervisningspligt for alle børn. Man har ofte preget på ytterskolerne, der blev bygget i årene efter 1721, som de første skoler for den brede befolkning. Her ser vi ryderskolen i Lille Heddingen på Sjælland. I forlæsningen i dag, kunne jeg godt tænke mig at gå længere tilbage. Til 1600-tallet, til Christian 40, og den tydelige ene vællestid. Den gang var der faktisk også nogle børn, der gik i skole eller i en form for skole. Nogen lige fra min rigtige bygning, som den gamle skole i Faxe, vi ser her. Men min hovedprængte i dag, det skal være, at hvis man ved skole og skolegang, forstår selve det forhold, at fra ældre sender deres børn et særligt sted hen, inden for et særligt tidsrum, med det formål, at de sammen med andre børn skal lære noget bestemt af en voksen, en lærer, så har skole en lang historie. Den har bare ikke nødvendigvis noget med skolebygninger og formilleordninger at gøre. Undervejs vil jeg også komme til at rocke ved en myte eller to. For når der tidligere har været skredskolihistorie, så har der været en tendens til at fokusere på netop de store institutioner, på det, der parede frem af, og så har man spejdet efter rigtige skole. Tilbage i 16. tal, der var det i middeltid sådan, at skole var en meget uformelt affære. Var der en lærer, så kunne der holde skole. Hvordan og hvorfor, det vil jeg nu fortælle noget nærmere om. Jeg vil gerne starte med at vise et billede fra Bån Schædens Utegård, der udkom i 1652. Billedet skal illustrere den tredje bønd i fader, hvor der lyder skete en vilde på jorden som den sker i himlen. Hvordan viser man det? Jo, øverseer vi øverheden med svær i hånd, der skal straffe for bryderen. Og nederst, ja, men der har vi så skolelæeren, der holder ordentlig med Bå og Meris. Her i 1500-tallet var hele fenobindet skole kommet til at fylde meget mere. Og det hangt blandt andet med reformation af gør. Der skete det, at kongemagden overtog kiggens egendomme. Det gælder blandt andet den lille bygling her i Skal Skør, der efter reformationen blev brugt som latinskolen. Men hvor var der egentlig denne tætte sammenhæng mellem kirke og skole? Jo, hvis vi ser på middelandernes samfund generelt, så var det jo sådan, at opdragelse og oplægning, det var især noget, der fandt af sted i familierne eller i de nære arbejdsfællesskaber. Børn, de lærte simpelthen ved at være sammen med voksne, piger fulde med deres møder og drengelærete, markarbejde, håndværk og så videre af deres fader. Det behøvede de jo ikke at kunne i skole for. Men der var kirken i en særlig situation. For middelandernes præster, de levede jo så i debat. Så når nye generationer af grejstiske oplader, så kunne der gode grunden ikke ske i en biologisk familie. Så man kan næsten sige, at det der skete, når man samlede unge drengel under en skole lærer, det var at skabe en form for familie. Og så var der vores det forhold, at der skulle læres noget meget specialiseret, nemlig at læse og skrive på latin. Men det svarede jo for, at vi til også andre drengene, der skulle opleves i særlig håndværk. Her kom der så bare nogen i grejstiske lærer. Med kirkeordinansen fra 1537, der blev lagt nogle vigtige spor ud. Altså man ordentlig for det første, netop latinskolen, sådan som man havde styr på den uddannelse, som de drengene skulle have, der senere skulle ende som lutterske præster. Der skulle være sådan en skole i alle købsteder. Men så var der et andet vigtigt spor for alle børn, de skulle opleves i. Børnelæret om lutterskategismus Adain. Og så var der faktisk et tredje spor. For ganske kort er der en paragraf, der fortæller, at skrive skoler, det må bystyret tage sig af. Så her blev det faktisk andet kendt, at det ikke kun er kirken, der havde en interesse i skolegang. Og det minder jo om, at skal vi forstå, hvorfor skolefenomenet vokser, så skal vi ikke kun se på kirke og reformation. Det har at gøre med hele samfundsudviklingen. På siden senemiddelanderen var skriftkulturen som sådan vokset enormt. Der var mere og billigere papir. Der blev skrevet flere regnskaber, korspondance, handel og administration. Vokset, og det var altså sådan en accelererende virkning, hvor der virkelig var efterspørgsel efter boglige færdigheder. Og vi må heller ikke glemme, at det jo på det her tidspog. Bådtrykket blev indført. Første bog blev trygt i Danmark i 1482. Og det i siger her, det er jo også en trygt bog, der kunne komme ud og ligge alle steder. Så der var meget at lese. Man har altså set det her andet vigtige spurg. Det handede om Lutters katakishus. Den blev også ofte omtalt som et gynlens klinodje, og man så det simpelthen sådan, at Lutter havde uddistilleret essensen af Christendom. Og i den her lille bog, og ville man have gode Christene, borgere i landet, ja, så skulle de jo netop tillegne sig den. Og ja, så man kunne sige det sådan, man brugte udtrykket Gud frygtesens planteskole, at det ikke kun er i nuetid en samfund, at man mener, at det er skolen, der skal redde samfundet. Hvordan skulle børnene så lære det her? Ja, de skulle i hvert fald lære de tre hovedstykker, de tio bud, fader, vårt og trodsbekæmsten uden ad. Man havde den opfattelse, at det var kun det, man havde lært uden ad, rigtig havde taget til hjerte. Og det, jeg viser jer her, det er et glasmaleri, hvor vi ser dejnen, og det er han, der holder bogen, og de unge, de står her over og bliver overhørt. Så overhørningen, den var jo helt klar mundlig. Og det har fået nogle historiker, efter mit mening til at gå lidt gal i byen, fordi så har man regnet med, at så var selve undervisningen vel også kun mundlig. Men det er da rigtig meget, der tyder på, at den ikke kun var. Og det er helt opgæmme 16. talet. For der sker nogle vigtige ting. Vi kan få det første se, at pensum vokser. Nu skulle børnene kunne alle kategismestilet med Lutters forklaringer og yderligere nogle stykker. Den lille kategismet får simpelthen vokseværk, og bliver længere. Og så kan vi også se, at de begynder at forvente og arbejde på, at børnene lærer, at læse inden ad. Det, vi kan kalde en funktionel læsefærdighed. Men bruger udtryk som, at læse i bøger og læse print. Og det kan vi bl.a. møde, når nogle prester i deres kirkebøger fortæller noget om de børn, de begraver. Der er jo mange børn, der døde som små. Og der hører vi om nogle af de her på 7 og 8, at de havde lært at læse i bøger og var begynds på at lære kategismen uden ad. Her kan I se, at deres begynder at vå ABC. Den, jeg viser, er fra 1649, og det er den ældste ABC, vi har bevaret. Den næste ældste, ja, den er helt oppe fra 1700-tallet. Og så kunne man jo et øjeblik tro, at det måtte være en meget sjælde bog, men det modsatte var jo faktisk tilfældet. Aviserende, de er blevet slet op. Og det var ingen, der dengang drømte om at bevare dem for efter tiden. At de fandtes i hovedbetalt, det kan vi se, når vi går ind, for eksempel, og siger, på lære optegnelser hos bogbinder og i gramboder. Det var en religiøs bog, der næsten kaldte den mindste catechismus. For det, børnene skulle øve sig på, det var netop teksterne fra catechismen, startende her med fadervård. Så man gik altså lige på alfabetet først, så stod der Jesus, og så startede ældres fadervård. Og det, har man jo kunnet gøre, eller i hvert fald prøvet at gøre, fordi selve ordene i fadervård, de var bekendte, og så er man på den måde indlægtselvelighedsfærdigheden. Og vi kan se, at kirkensmænd, de arbejder på det her. Jeg viser en bog fra 1661, præsten Jens Jensen Göring. Han kalder den en sønderlig, altså en særlig ny ABCIT. Og der er dobbelt så mange sider i den her, som i de normale ABC'er. Og efter alfabetet, så bygger stavelserne op, resten af bar, b, bi, bog. Og det er faktisk den første bog, jeg ville have kunnet finde i Danmark, hvor man arbejder, og så bygges det op med kombinationer med 3 og 4 bogstavere. Og ja, der kan I se, de bliver længere og længere. Og når vi kommer frem til fadervård, så er der indsat små bindestrejer for at lette lesningen. Så det her, det var altså kirkensprogram. Børnene skal lægge at læse, for at blive bedre til at kunne deres kategismus udenad i sidste ene. Men hvordan med befolkningen i øvet, den kan man ikke tale om under et. For det var jo et meget, meget socialt opdelt samfund, vi havde dengang. Jeg kan slå kort fast, at foradelige, forgejslige, og i mellemtid, at der var sket det, at presterne, de havde fået kone, og masser af børn i prestergårdene, ja, og storeborgerskabet, der var det en selvfølgelig af deres drejninge, de lærer det, både at læse, skrive, og også mere regne eller latin, hvis de nu skulle den vej. Bildet, jeg viser her, det er fra et epitelfium i Jeholdens kirke, der material forvalder hans numsen, og familie, og han var simpelthen en af Københavns spidsborger. Og når jeg valgte det billede, så er det jo fordi, han står som vanen, var, at med alle sine børn, men prøv at se her, den yngste sønd sidder med sukkerkringle og en ABC. Så på sådan et billede viser man, hvem man er, hvem man gerne vil være, og herfor numsen er altså vist af en god opdragelse. Det hører til på den her tid. Hvis i bredere blikker lidt, videreud og ser på de danske byer, her har vi en af de større oltbåd. Så kan man se et helt kig af skoleformer. Altså fra latinskolen, og over skrive og regnemester, til mindre danske skoler, med fokus på læsillæring. Man møder håndværker, koner og også studenter, der læser for nogle småbørn. Og det interessante er, at det her kig, det afspejler, man kan sige, forskellige behov, og forskellige ressourcer. I klogger i kirken, der fik man naturligvis grædlige undervisning i børnelærdom, inklusivt som regel nu, læsning. Men skulle man lære mere, så skulle der betales for det. Og samtidig, så får vi også afspejlet den her progression i undervisningen. Og det kan være svært at forstå for os i dag, fordi vi ser det med at lære, at læse og skrive, så noget der hænger tæt sammen. Men dengang delte man der altså op. Man lærer det at læse i trygte bøl. Det var det første. Man kan lære mere bag efter, og lære at skrive. Og det betyder, at vi i Seismotet har rigtig mange mennesker, især de fattigere, og især pigerne, der udelukkende lærer læse. Og her har vi et andet sted, hvor man tidligere, vil jeg sige, er gået lidt galt i byen, fordi mange historiker har tænkt, når de mødte nogen, der kun kunne sætte deres initialer, at så var de analfabeter. Men det endrer ikke naturligvis, at vi har mennesker på det her tidspunkt rigtig mange af de fattige folk, der rejser rundt, der ikke kommer i nærheden af bøger- og boligkultur. Men nu skal vi tilbage til landet og til skolen i Faxe. Den er ændret lidt i forhold til, hvordan den så ud, at den blev bygget i Seismotet førne. Den er udvidet lidt herover, og den er også blevet flyttet. Men det er den skole, og det var 133, da sovnepræsten Rasmus Svensens kræved til Gr. 4, og bad om lov til at bygge skolehuset, og bad kongen om skattefritalelse. Og det fik han lov til, og der var også andre, der bidrog. Det gjorde den lokale lensmand, og det gjorde også nogle af bønderne, selvfølgelig ikke med lige så store beløb, som præsten. Så det var et fælles projekt, der var tale om samfinansiering, men med præsten, som den, det er interessant, at jeg kan se, der er en plade her i væggen, og skal ikke gå i detaljer med det, men jeg kan se et, der står faktisk kun et navn, og det var Ty Breyer, og det var navnet på lensmanden. Han var så i familien ved den berømte astronom, og han havde givet sine funerede dalere. Her står der ikke noget om værken præste eller bønder, men det fortæller noget om, at det her er mere at tage æren af en skolesstifelse, det var der altså mange, der gerne ville. Og hvad var det så for en skole, at jeg læser manden den skriftlige fondats fra 1644, så handler det primært om religionens undervisning. Omvendt, at han skulle børnene starte allerede klokken 6.00 om morgenen, og så gik det slag i slag, med morgen og dagens bønder, med kategisme forklaring, læsning, salmesand, og oplæsning for Biblen flere gange. Ja, også med at pause undervejs, der er en skønt formulering om om sommeren, så skulle de også have lov til fri lej at gå i marken dag under opsyn. Men det var ikke kun religionens undervisning. Der står utryggeligt, at børnene skal lære at læse og skrive, og det er jo interessant, fordi det sidste, det med at skrive, det var for så vidt ikke på Kjækken stavshorten. Men det hænger jo så netop sammen med, at det her, det var et fælles projekt, og det var ægget pressende Rasmus Vinson, der havde opfundet skolegang i Fakse. Det interessante er i fondasen, jeg sætter i bygningen bagfra, at vi flere gange støder på året telefon, altså tidligere. Og der står så, kan man læse, at telefon har de mennesker, der har undervist ungdommen, ikke haft et fastighed at være, det fik de så nu, så de har måtte lære at være altså, og til forn måtte skoleholder nøjes med de en eller to skilling om ugen, som forældrene betalte for at børn, for deres børn skolegang. Så skolegangen startede på ingen måde med den fine stifelse. Så spørg man om, hvor bitfakse var exceptionel, så er svaret, at ja, men kun for så vidt det endgår, at der altså er en meget fast og fint bygning, og gode forhold for læren. Skolegang som sådan, det fandtes også andre steder. Og det er jo et generelt problem for os som historiker, når vi arbejder længere tilbage, at vi er så afhængige af institutionerne, akiver. Så hvis vi gerne vil vide noget mere om det, der var til forn, alt det uformelte, så er det meget vensligt. Vi skal vente på, hvor der ducker små, glemt ophister her. Jeg sad sidste uge på Rys-akivet, med et skattemantalt fra Sødvæssigalandet, Vester Flackebjerg, herede. Og det er et eksempel for, at der så pludselig ducker noget op, pressen, han skal skrive, hvem han skal betale. Skatter i alle sine tjeneste folk, og så kan I se, har jeg lige forstået her, mellem hans hustru, så står der en studenter, som læser for nogle små børn. Så her i Hyldestadet, der var altså ingen skole, men der var en lærer, han boede så inden på Præstergården. Nu vil jeg gerne til at runde af, og det kunne så passes gennem rytterskolen igen i en lille hædring. Fordi, da Frederik Fjærer besluttede i 1721, at der skulle bygges de her 240 skoler ud over hans ryttergås, ja, så begyndte afgivet et nyt kapitel i forholdet mellem statsmagt, eller kognomagt, og kigge, men det var altså ikke her, at dansk skolehistorie som sådan tog sine begyndelse. Og det er interessant, når vi ser på pensum i rytterskolerne, ja, men så var det centralet netop børnelærdom og læsning. Skrivning og regning, omtages udtrykligt som noget ekstra for ældrene eventuels, så kunne betale ekstra for. Vi ser også et eksempel på, at der bestemt ikke kun var tale om en udvikling, der gik frem af. Faktisk var der flere bønner, der klagede over, at deres skolegang, altså skolegang for deres børn, blev dårligere, efter de kongelige skoler kom til. Jeg er her i dag, gerne vil vise, at skoler og skolegang bestemt ikke var et ukendt fenomen i 16. hødetaldes Danmark. Men jeg har også samtidig vis, at der var store forskellige regninger og piger, og mellem høj og lav på, hvad de lærer det, og hvor de gjorde det. Skolens historie er meget forandrelig, men der er det fællestrække gennem, hvor hun nåede, at det handler om børn og forskellige børn, og forskellige vokser, der i herde søger, at påvirke disse børn i bestemte retninger, ikke mindst at introducere dem til boligfærdigheder. Så med billedet her af barnet og bogen, kunne vi jo passe en sluttet to konstanter i en forandrelig skolige historie.