 Jeg har også hænge i bilen. Hvad får du til at tøkke? Sov det nok! Og så mødte vi hinanden under husunen, da vi fældte hinanden. Det var faktisk første dag, hvor vi sidde sammen og snakket. Og så er det ligesom hulvede og særligt. Ja, det var bare hulvede. Og det var bare fik det der med møde nogen, der havde den samme faglige interesse. Vi klikket jo bare endnu om godt fra starten af, fordi vi havde den samme umer og den samme tilgang. Til tingene, og fandt også ud af, at vi arbejde rigtig godt sammen. Og kunne vækse lidt imellem det der sociale, men også det der farvlige, som jo var det, der gjorde, vi mødtes til at starte med. Det var sjovt. Det var også mega sjovt. Og man har felt humors, når den er mørret. Vi ligesom har været gode til at spørge hinanden ind til at sige sådan helt konkret, Når man hvad er det egentlig, du gerne vil med den her opgave. Og snakke med hinanden både om det rene teoretiske, men også det process med sige i det. Hvor der var tryggighed til, at man kunne være kritisk overfor hinanden, altså på en positiv måde? Jeg tror det er noget af det, vi også mødtes om. Det var i virkeligheden, at vi havde sådan det samme billede på hver ambition i vores uddannelse var. At det var noget, der handlede om at fordybe sig, at det handlede om at blive rigtig dygtig indenfor sit fag. Så skidt hver med om karakteren fundet med. Men også bare det at mødes, altså nede på statsbutikket, og sige nu mødes vi at læse en formelag, eller på hinanden café og drikker en kop kaffe samtidig med, at vi skal have læst den her tekst. Eller når vi har haft examen, og vi i alle sammen har haft individuelle examen, og vi så havde afleveret dem, så mødte jeg dem, så tager vi lige ned i et eller andet sted, og sidder og spik så bagefter, eller drikker en øl, eller vi jo også kunne tage gravøl, hvis vi har haft et eksempel, det gik dårligt. Så har vi også bare siddet det greve. High five'et over. Det er jo en slårligste kank til. Ja, så vi videre sammen, ikke? Og det er jo netop også det, at det har været sammenholdet i det, og den der fælles forståelse for, at det også nogle gange er hårdt at læse, og det nogle gange kan være, at man skal ligesom igennem nogle ting, men så langsidig må man ligesom stå sammen om det frem for at konkurrere hinanden ud af det. Vi er gruppen, vi er kernen, så vi holder sammen. Så bliver det læring i stedet for? Jeg synes, at det andet, det har vi i hvert fald dyrket. Ja, synes jeg. Måske er det også jo, at vi har været så forskellige som vi har, at vi har kunne løft hinanden, når den ene har været i, eller andet fag, der har været svært, eller et projekt, der måske ikke lige helt er gået, som det skulle. Det er det, jeg husker. Det er det, jeg har med mig. Fordi det er både refageligt og socialt, men altså det sociale kart, det er jo løbet videre. Det gør det fageligt også, men på en anden måde. Og det har jo også været super fedt at se, så mange vejer, at det kunne føre hente deres studie, altså at inspirere hinanden på den måde, og sige, når man du kender, du er mere over en visuel kultur, og jeg måske er mere over en film, og du måske er mere over en organisation, men at man alligevel kan inspirere og hjælpe hinanden. Vi er jo også en meget diverse gruppe nu, fordi vi er endt i så mange forskellige jobs, og så mange forskellige brancher. Og det har jo været i hvert fald for mig super inspirerende. Ja, det har været så stor beskidighed også. Når vi så mødes, så har vi på os med, at det skal blive farvlighed, som beventer tabater på hinanden måde, og jeg bliver holdt ved lige i det. Jeg bliver holdt ved lige, men farvlighed, fordi jeg mødes med nogen, der også repræsiterer andre dele af dem, som så ikke bare nødder mig ned i mit spor. Studiegruppen handler ikke om prestation, altså det handler ikke om resultater, eller om, at man får en god karakter sammen. Det handler om, at man har nogle war stories, som man kan fortælle om sammen, at folk kan få var det hårdt, og sidde helt nærmest til det der projekt, der kan huske ham der, vi har haft til det her fag, som havde nogle mærkelig sniks på, eller hvad nu? Og den referensramme bærer vi jo med os altid. Og det har været det vigtigste for mig, at det har sammenholdt i det, mere end det har været spørgsmål om prestation. Faktisk gerne. Det er faktisk noget af det hårde, at man har stået med studiet, så er det begyndt, at man ikke så hinanden for afliget og socialt hele tiden. Så nu skulle vi kun finde hinanden socialt, da vi havde fået der vores job, og skal lige i steder. Så snakket vi stadig ikke om budget. Det er vigtigt, at vi snakker ikke om budget.