 Життя святих Святителя Дмитрия Ростовського. Месецептемврій, 26 день. Житієй труди Святагу Славного і Всехвального апостола Івангеліста Йоанна Бугуслова. Святий апостол Йоангеліст Йоанн Бугуслов сень без зведеї фісоломії, я же бедштерій Осіфа Убручника. Цей от мрежі риборське возван бейс на проповете вангелія. Як дабо Христос Господь, кодя при морі галілейстим у риборе і збираще себе апостолей, і возван двох братій Петра і Андрея, тоді виде і іна брата, якого заведеєва Йоанна брата, його в кораблі з заведеєвому цемію, завезуючі мрежі своя івозвая. Она жябі оставлюще кораблью ця своєго по немі доста. На прияті і своєм Йоанн от Господа Христа наречен бейс Цейн Громов, яку той егоже Бугусловія, аки громі меєше во всім слейшетеся міре і всю і сполніти землю, і хождаше поблагом учителі своєм последує ступами го, і учася отусти го ісходящі при мудрості, і бейлюбим зело Христу Господу своєму, раді совершенного його незлобія і девственого целумудрія. Почтеже його го спод між до дванадесетми апостолами яко ізряднішого і бейдин от три ехтех ближайших учеников Христових, імже множеє своя божествене і откриваше тайни. Як дабо воскресити хоте деще ріяірово, не оставі по себе ніядиного іти, токмо Петра і Якова Йоанна. Як дана таворе хоте Божества своєго показати славу, поят Петра і Якова таможде Йоанна. Як дамо ляжеся в вертогради і тамо небез Йоанна б'яше, глаголаше б учеником, сидіти тодо одеже шедпомолюсія. І поят Петра і оба сина заведеюва, сість Якова Йоанна. Сюду Йоан, яково злюблений ученик Христу, неотступен вийст. Какоже любляше його Христос, знаємо ест от сюду, як у напересах його почі. Як дабо на тайні і вечері Госпоту придателі своєм прорече, і сезирахося між до собою ученицей, не домеющеся, у яком глаголет, токда Йоанн возлеже на персих любимого учителя, якоже сам повествують в своєм благовестії. Бе рече едіноту чиніки го, возлежа на Лони іисусове, його же любляше іисус. Помунужесямо Симон Петр в опроситі, хто обоєсто немже глаголет. Нападже той на персі іисусове і глаголе йому. Господі, хто ест придайайте? Такову імею Христа Господа Любов, якого он ідин можаше невозбранно на персих Господних почиті і дерезновенно отайне той в опроситі. І меже Йоанн клюбителю своєму взаємлюбов множишою паче і неїх. Вовреме по вольнія господні страсті всі оставилише пастеря своєго бежаша, он же един на вся муки Христове і неотступно смотряше, сердечне йому состраждущі, плачущі ж і рядающі з причистою і пренепорочною Девою Марією, матерію Господнію. І даже до Христа і смерти з нею не отступив от пострадавшого за нас Сейна Божія. І бейст под Кристом от нього сайновлен причистей Деви Марії. Вісе Богу сподна Кристи видив матерію ученика стоящте гожолюбляші, глагола матері своєї. Жено, все сейн твой. Потім же, глагола ученику, все маті твоя. І от того часа пояснюю ученику своєсі і мішаю у себе як у матері свою во всякої часті, і служаше й даже до чесного і славного успені ея. В успені ж не сено блившу чесному і святому Божію матері телу когробу, свята Йоан пред у дромі я понесе в Равії, як у свят плістающа іся, еж архангіл Гавріл причистий Деви принесе, Бо звичайе ею прешестві я от землі на небо. По успені, вже пресвятає Богородіце, оти йде сучеником своїм прохором в Асію, на нюже пидеє муж Ребій, да тамо проповедують Слово Божії, і гряде і скорбяше, провиде бояже по морю на пасті, їх же і прорече ученику своєму прохору. Іби із тих Давою піїся дошив корабелі на чаша плиті, воста бурі веліка во ідиноналісятий час дни, і розбіся корабель в ношті. І всі бивші в кориблі плаваху в волнах морських, часогобу, кто я ція, сегой держашеся плаває. В час вже шестий дний зверже море живих всих з прохором в п'яті поприштих у целі в Киї. Един точує у Йоану Стасі в морі, у нем же прохор много плакав ідив у Асію. Ще, чи же 40 дний, прийде к некої весі при морі сущі і почіють труда. Глядяши же на море і тужаше у Йоану, і сьо от море, воспенившися в волна, вержеся набрек з шумом велієм і зверже Йоан на жива. Течі обу прохор видити, коєго чоловека із метну море, і обрете Йоанна і воздвиже його от землі, і обемшеся плакаше і благодарише Богу всем. Так освіта Йоан 40 дний, ноштей прибийств морі плаває і благодатию Божією живу Стасія. І в не доше в вес і спросивши хлеб і воду, укрепишеся і доше в ФС. Ще, чим живим купну воград, обрете їх жена іменем Романа, знамені та іславна, даже дорима злобою, дел своїх, держаше жебаню обштою вогради Том. Та обу наємші їх приставив в бані работаті, і зле їх мучеше. Ітрости вже своєю обу їх в работу себе привлече. Йоанна обову згнештать і оган, а прохора ліятелем води в всю жі зі них поставі, і прибивахов таковой бедеє времені мало. Беже в бані той демон, іже по вся літа одавляш единагу от мающихся в неї, іли юношу, іли утроковіцу. В Негдабо созідашеся бані і копону бившу основанію, юношу і утроковіцу там обесовським советом живих в копаші, і от то ли таково є обійство наче бивати. Случись іже в то время в ніті в бані у некоєму отруко іменем домну, іже без сейндів скоріда старейшений грацького. Маюштося ободомно в бані, нападене нього без і отдаві його, і плач б із много нем. Іслейшано б із цією в всем гради Ефестем, іже із сам ді ускорі доведав веліцій б із печалі, якою умреті йому от скорбі. Романа вже много моляшеся ертеміда, да воскресити домний плод свою молящі сетерзаше, но нічто же успе. Йоанну, вже вопросившу прохорат, що є збившиє, віде Романа всіх беседющих, ятий уанна і наче бити крепко, досеждающий, окуряющий, і возлагающий віну смерти домного і на Йоанна, і мужий конечної речи, аж те домне не воскресіші, душу твою от тела твоїго от лучу. Йоанже помолився в воскресі отрука, і уже сесе дух Романін, іли Бога, іли Сейна Божій бити того глагола. Но Йоан Христово проповедаше силу і учаше верувати в нього. Та же воскресі іді ускоріда, і веруваше во Христаді ускоріді домні Романа і крестишеся. Страх вже нападена всіх людей, і чудягуся бившему, і глаголаху неці у Йоані і у Прохорі, як у влхвий суть. Глаголах уже друзі, як у влхвий, мертвих не воскрешають. От гнажа Йоані духа лукава готбані, і прибиваху оба в думоді ускорідувам, утвердждаючи в веряно вопросвященних, і життю добродетельному їх учаще. Бисть, що воєдінує время праздні картемі ДФС, і празднувах у всі люди і в одеждах белих, торжествующий і ликующий при храме Артемідином. Прямо же храма Беїдолто Ябогині. Ще тубо Йоан на місто Вейсоко ста близь ідула і великгласно слепоту їх обличаще, яко не видять кому покланяються, і вместо Бога Беса почитають. Народи же ісполнішеся ярості усім, і каменіем на Йоан на Метаху, і не един каменту го ударі, но возвращающеся біяхо Метающе їх. Йоан же простр руці горе на чамолітіся, ябиє бейст горячість зно і велий на землі, і падоша от множество можей до двох сот і зомроша. Прочіжа от обдержащего їх страха і два в себе прийдуша, і моляхося Йоану да получат мілості, трепет бої страх найди на них. Як даже помоліся Йоан к Богу, всі умерші і воскресоша, і всі припадоша к Йоану і верувавши во Христа крестішеся. На некоєм же там у місті наріцаємом тихі, із целі Йоан расслабленого 12-лет лежаща і живостав прославий Бога. Многим же другим знамінням, збиваюшимся от Йоанна, і слуху чудес по всюду протекшу, видев без прибиває в капішти артемідина і поразумев, як от нього і мать незложен бейти, образ воїнський насяво сприя і горко плачуще на некоєм місте сидящий. Міму йдущий же ігова Прошаху, від куду є сті, чесо ради таку зело плачеться. Он же глеголище, а з'їсом от кисарії Палестинськія, старейші на над темніцями, і приданом і бейст стрищі двоїх волхвов от Йорусаліма прише, чих Йоанна і Прохора, їх же усодішена смерть множества ради злих делих, і в утрі і має хубити люти погублені. Уніже волхвуванням своїм отуз і темніці, і впадував в беду аз іх ради, ібо за них мене князь погубити хоштит. Аз жимолихся князь відапустить мене гнати вослет їх. Зде обослежу, якоті волхви обретаються, і не має в помощника себе, де хто імет їх. С'ягла голющі без показуваше грамоту о том свідетелствую, показуваше, що Йоузол велих злата обещає дати його тем, і жащі такової волхви погубят. С'єслише в Шенеці воїни сужилише у ним і подвігоше народне Іоанн і Прохора, і шечек дому Дюскориду в Глаголяху, іли подаш нам волхви, іли храмину твою за жем. Дюскориджі, зволяще паче, додому його згорит, нежели тема постула придати соучеником Прохору. Поведив же Іоанн духом, яком й теж людський і вблагої проїзей ті імать, придаде собор у себе і Прохора. Відомі облот народа до й дошак храму Артемідину, і помоліся Іоанн Богу, і падевне запах Рамідульський, і неєдиного же повреди чоловека. І речає постулк, сидящим у таму Бесу, Тебе Глаголю не чисті і Бесе, рце і колі-коли тимаш і зде живущі, і тейли народце і подвигалися на неї. Бес же рече, асі мам 249-лет зде прибиває, і я з подвігох народ сей на вий. Рече ж й йому Йоанн. Тебе завещаваю, во ім'я і Ісуса на Зураніна, да не прибиваєш і на місте Сим. Я б'я і зайде без. Ужис, що прияв всіх людей і веруваше во Христа. Бише ж і більше є знамені від Йоанна, і многое множество народу обритися когосподу. В то время до Митіян кесар римський гонені Велії, воздвижений християн, і у клеветан бейст к ним у Йоанн. Егоже Емшія Пархасийський, послав зв'язана в римк кесарю, і дежи Христова раді споведення «перве і б'єн бейст» та жи чашу отравий смертоносна гуяда і сполнення і спі. Якда ж не вредися від нея, пословесі Христову, а ще і что смертно і спіють не вредить їх, тодав коно белеє зелоки п'яшта в вержен бейст, ну і оттуду невреждені зайде і в оп'яху народі Велик Бог християнський. Кесар жене дрзає болє Йоанна мучити, няше бо його безмертно бейти на ізгнання впатмос остров о суді, якож і в снегу спод рече Йоанну, яко подобаєт ти і много пострадати, і ізгнан будеш і в остров некий, і ж велимі тебе требует. Поемше, що воїні Йоанна спрохором ведоше в корабль і начеша плеті. Воєдинжу однеї плавающе мім, седоша царева і мужина обед, і множество ядів і петія і муще веселіша сія. Некий же от них юноша іграє спадець корабля в морі у топе. Тодав плачу братися їх веселіє і радост в сетуванні. Немого ж або помощи патчемо в глубину морською, не патче же отець отрука того, там уже в кораблі сай, Вельмір і Даша і хоте воврештіся в море, аще не бив держан, бив лотіних. Ведоште, що Йоанна сильна в знамені, прилежно його всім у лягу Он же в опросі, кое гошто їх, Которого, кто чтет Бога. І реша, ова полона, ов дія, офіра клія, і нижа скліпія, друзі і жертемі до Ефескою. І речекнім Йоан. Толіку Богов імате і не могут спасти единого чоловека від потоплення. І остави їх в печалі бейти до утра. В утрі вже в третий час днесу жалей Йоанну погибели юноші і помоліся к Богу со слезами довольну. Абія же бейст в морі в Рені, і вознещеся на корабль Едина Волна, вержа юношу жива перед ноги Йоанну вий. Еже всі біде в шоу Жесоші і радовахо сі овозвращенном від потоплення юноші. Йоанна живе льмі почитати на чаша і железа с него і між ебелокова на сняша. Единою же внощив п'ятий час бейст буря велика в морі і всі отчає вше живота своього кричаху. У жебу кораболі сокрушитися, хотяши. Возпиши, що Йоанну просяще, щоб поможе тим і умолить Богу своєго якодо спасити їх от погибелі ту я. Вон же молчати їм повелев, наче молитися ябія приста буря і бейст тишина велія. Един от воїнов чревною язвою одержим б і хотяш умреті. Того апостол сутворить здрава. Ускуди живу дав корабли і мнозі от жажди із немок ще близь смерті боїша. Йоан ж рече прохору, наполні сусуди від моря. Як дабягу наполнені сусуди рече, воїм'я і Єсуса Хреста почерпити і піти, і почерпше обретоше воду сладко і півше від духнуша, і того раді всі крестишеся і хотягу відпустити Йоанна свободна, де йде там уже хоштит. Но уновеште ваше їх, да наповеленнує місто видоти го. І дошечив остров Патмус, вдаша послання і Гемону, Мірун же тест і Гемону впаять Йоанна і прохора в дом свої. Без чого Міруна син, старейші іменем Аполонід, сей іме в себе беса пейтлива іже будучи есказуваше, іме яхо всія полоніда як у пророка. Ходяшто ж, Йоану в дом Мірунов абія полонід без вести без. Бежабу воїни і град бояся, да не будет от нього Йоанном пейтливий дух. Бивший ж ескорби в дому Міруновому сине Аполоніде, якобейст безвестен, прийде послання від него к Мірунову звіщающе, яко Йоан волх вчаруванням своїми з дому із гнайго, і не може возвратитися до нележі, Йоан не бурять погубленна. Мірун же про чет писані, тече, кой Гемону з'ятью своєму, возвіщає Бивще. І Гемон же емші Йоанна, хоча ще зверем в снете годаті. Йоанна да потерпит мало і повелітиме ученика своєго послати Ко Аполониду, обещаєся його в дом возвратити. Йоанна вже послано бити ученику невозбрані, а Йоанна двема вирігами св'язав седів темніцу. І поїде проохор Ко Аполониду со Йоанну вим посланням, в нем же написано Бесіце. Йоанна постол і Ісуса Христа сейна Божія, пейтливому духу живущиму в Аполониді повеліваю. У імі не отца і сейна і свята мого духа і зайде от со зданія Божія, і не входив нього ніколи даже, але вне острова сего один будив містих безводних а не в чоловецях. Стаковим посланням ігда дойде прохор до Аполонида, Абія зайде із нього Бес. Аполониджі прийде в ум свої, як від снаво спрянуф, іде з прохором возвращаєся в град свої. Не Абія же йде в дом, но перве устрімися в темніцу Ко Йоанну і припадаюште к ногами го воздаваше йому благодаренні і як у свободі його от не чисте го духа. Уведавши ж родителі і брати і сродниці у возвращенні Аполонидове, стековшися всі і радово хосія, і свобожден байст Йоанну Туз, ісповедабо Аполониту себе глаголесіце. Уже много лет циму прийде, якда почивах на одрему М, сна глубокостію одержим, і некий чоловек шую і одраставши потресимною і возбудим'я, якож озрех черна, паче пня уже не ігніла, і може очі аки свящі горяху і вострепетах от страха. Он же рече, комне, отверзі остатвоя, і отверзох, і влезиво оставо я і сполні моє чрево, і от того часа знаймемо сотворимне і одобре, і озле, і овсем вдуму байваємом. Якда же в ніде Япостол Христов в дом наш, тогде речеми сидя і в умне, бежуть сюди а полу ніде, да не зле умриши, себо чоловек Волфхест і хоштер тебе умертвити, і Абі і зайдов, і бежах воїна і град. Якда же хотех возвратитися не даящим і глеголя, аж те Іоан не умрет, те й не можеш і вдуму своєм житті. Пришечу же прохору в у град в нем же бех, якда озрех його, Абі і не чистий дух і зайде і зміне тем же образумим, що перве і в ніде в моє чрево, і от многие тягуте і облік чах, і ум мой добре устрояся і благом небайсть. Цієслейшивши всі припадоші кою Анну, он же от вер суста своя очаша їх веря в Господа нашого іисуса Христа. І верова мирон з женою і чада і своїми і крестишеся, і бейст радост вели в домомироновому. Последні же і жена й Гемонова Хрисипис, дещержи миронова, прия святое крещення сином своїм і совсемі рабий своїми, а по неї лавренти й мужейа і Гемон же острова того крестися і власць свої отложи до свободний роботи від Богу. І прибиваше йоанс Прохором в домомироновом три лета, проповедує Божье Слово, і много там ознамені і чудеса сілою ісуса Христа сутвори. Болящий із целі і без і прогна, храма Полінов со всемі його ідолами опровереже словом на землю і многих уверивші крести. Беше же в той стороне некий Волфх іменим Кінупс. Живий на місце пустим існі чистими духи через лета довольна соглашаєся того всі і живо острове людия як Бога і Мехо, привідений ради байвайму і ходниго. Жерецей же Аполінова і оскорбившися зело на йоанна заразурення капішта Аполінова і, яко всіх людей обрати вслед себе, учащі у імені ісуса Христа. І дошли к Кінупсу і жаловахуся приднім на Христова апостола, молящий його до отмстить безчастія Богов їх. Кінупс же невосхоте саме тиво град за нежемного лета в місті том живяши нисходне, але па че граждане прихожда кокніму. Обещася, що їй мангіла лукава го послати в дом Мірунов і взяти душу йоаннову і придати його судовечному. Наутрія жєдинного князя от лукавих духов послаку Йоанну повеливає душу його кніму принести. Без же шед в дом Мірунов стана місце іде жебе йоан. Поведав же Йоанну без рече йому, повеливають імінем Христовим неїзейти от міста сего, донели ж речешими, коя я радиві неї пришелити всему, кому неї. І стаб без связан словом Йоанну вимі рече йоанну. Жерецей Яполінова і до й доша до кінупсе і помолішеся йому, де йде двограти на видетне тя смерть і невосхотегла голя, много лет імам всем місце нисходя, нині ли імам іде, хода го ради чоловека і нічто же суште го, но отейдите потім своїми наутрі аспослю агіломо його і поймете душо його і принесет комне я спридам'ю судовечному. І речей Йоанко Бесу. Посилав ли у будь-тякогда пояті душу чоловеческою і принести йому? І рече Бес. Вся сила сатаніна в немість і согласія імать с князі нашими і майсніми смай і послушають на с кінупсі його. Рече же Йоан. Асапостол і Ісуса Христа. Тебе повелівають душі лукавий, к тому не входити в жилища чоловеческа і нижек кінупсу Возвратитися, но вне острова сего і зайти і мучитися. Я б'я і зайде Бес із острова. Відав же кінупс з духа невозвратившися, посла і нагу. Ну і той таковая же пострада. І других от князей темних двох посла і повелі одиному, кою Анну, в ній ті другому вже із Вне стояти да принесето дветему. Щедже один без кою Анну і таковая же пострада якої первий пришечий. Другий же без іже Вне стоя ще виде в беду друга своєго, бежак кінупсу і бливші поведа. І сполніся, що я рості усім кінупс, і поєм все множество Бесовської, іде воград і порадувася весь град видивши кінупса, і всі приходяште кланих усім. Обретеже Йоанна, очаща люди, ісполніся ярості і речек людям. Можі слепі, заблушчий від поті істина, го послушайте мене, а ще праведеність Йоанни праведни лисуть яжовтного глаголемая, да побеседують со мною і да сотворить чудеса таковая, каковая ж я створю, і узрите, хто от нас єст болі, Йоанні или Аз. А ще он болі мене будет, веровати імам я з глаголемим Йем кінупс юноша, некої го речекніму, юноше, жіфлі ест отець двой, он же відвищає ему, умре, і речек кінупс, коєю умре смертью, он ж рече, пловець бяше і розбившуся, короблю у топе в морі, і речек кінупс, кою Йоанну, не й не покажі Йоанне силу твою, да імем веру глаголом твоїм, представив отца жива сейної го, і речек Йоанн. Не послами Христо смертво і от море воздвізати, но чоловек і прельщення наказувати. І речек кінупс всем людям. По неожеверюйте мені, а колистець ест Йоанн, і прельщаєт вас, і мите його і держите до не лише із виду отца отруку жива. Яша Йоанна. І розпростре руце кінупсі ударі їх і плескання обившу в морі, і всему боявшимся не видим всіх. І воздвігоша гласий своявся глаголюще велиє сей кінупсі. І внезапо і зайде кінупс от морі держа якож речек отца отруку, і удивішеся всі. І речек кінупс, селі естутетствой. І речек отрук, ей господі, і поклонішеся всі кінупсу. І з каху народі убиті Йоанна новозбранієм кінупс глаголя, як да узрите більше ясіх, як дадам очин будит. І призвав другого чоловека, речаємо, і мел ліс і сина. І рече, ей господі, мег, но позавісти негто убі його. Я бія воздва гласун кінупс призиває по іменому бівшого і убієнного і оба представша. І речек кінупс кчоловеку, селі ест цейн твой, і селі ест убив його. І рече чоловек, ей господі. І речек кінупс Йоанну, і бішеся Йоанни. І рече Йоанн, а сусихні дівлюся. І речек кінупс. Більше ясіх узріші, тоді чудитися імаші, і неумриші дондиже устрашу тебе знаміннями. І рече Йоанк кінупсу. Знаміння твоя вскоре разрушація. Слеживши, житаковое слово народю стримішеся на Йоанна, і біше його вельми дондиже мертве його битимняху. І речек кінупс к народу. Оставите не погребено, якодо птицей небесні, снідяти його. І от і дошли от міста радіющеся з кінупсом. Посемжи слише в кінупс яко Йоанн, учить на місті наріцаемом каменовержень є, призва беса імже вулхвування творяше і шеде до містату горе, чеку Йоанну. Мишлюйте бе множишою, сраму ту істутс утворити, і того раді оставихте жива, але приєді на морський песок і узріші славомою і постійдишесія. Бяхо же три беса последуюште йому, їх жемняху людиє як у кінупс отмеритвих воскресі. І одарив плеском руці свої вельми, погрузисія, і от учез всех б існі видим. Народі живозупиша, велиє сі кінупсе і нести нагоборше тебе. Йоанн же заповеде бесом і живообразе чоловеческом стояху, де не отидуть от нього. І помоліся когосподу, де не вменяться в живих кінупс і бист тако. В незапобу море возмутисія і волнами воскипе, і к тому не і зайди кінупс із моря, но стася там в оглобі не морстей, якож і древній фараон погрязно фокаянний. Бесом же он і міг жемняху люди, як у чоловеці, ісут отмертвих восставші, речей Йоанн. Во імера спятого і Ісуса Христа і тридневного скрещего, і зайдите от острова сего. І Абія не виді ми биша. Люді ж і присидяхо ждущі кінупси три дні і три ночі на песце, відглада ж і жаждий, і отвара Солнична гомножиш і від них із Немогоша і лежахо безгласні, від них ж і три детишта умроша. Людей ж тих помилував Йоанн, і помолився у спасенні і їх, і много ім оверя беседував, воскресі детишта їх, ісцелі не дужні, і їх і всі единомисленно приступивши когосподу крестися, і разі дошеся в дом і своя славишти Христа. Йоанн же йде в дом Міру, но фічасто приходящий к народу учаще у іміні Ісуса Христа. Некогде обрете припути лежаща больного чоловека, люте огнем содержима його, і із целієго креснім знаменім еже видив некий, що довиненим філон, і що прияшеся з ним отписання, просі Йоанна в дом свої. Бежує можена прокажена, та припадеку апостолу Яби з цели від проказий, і верував у Христа. Тоді сам Жедовин верував, і прия святое крещені з домом своїм. Посемі Зейди свято Йоанна торжиште, і собраси к нему народ послушайте спасительного ученню отостиго. Прийдожа же і ж реце і долісти, від них женек не скушає свята горече. Учителю, імам сейно обоїми ногами Хрома. Молю ти із цели його, а ще із целище то Я з верою в Бога, його житей проповедуюші. Святей жек не могла гола. Почто тако і скушаєш і Бога, і жаяве покажет локавстві і серця твоїго. Торекші послає Йоанн ксейно його стемі Словесей. Во іме Христа Бога моєго восстані і прийді комне. Он же Ябиєво став прийде здравку святому. Отець же його за той скушень кремі і паде на землю от лют я болезні крича і святагу моляше, поміло іме святче Божій і із целими іминем Христа Бога твоїго. Верую бояко несть Бог і неї кроме його. Святей жову Моленбайп сутворіже реца здрава і научив вері крестієго во іме Ісуса Христа. Вотре же прийде Йоанн на місці, де же чоловек іма і водний трудлежаше, і небостайяше отодра своїго 7 на 10 лет. Сегу апостоли з целісловом і просвіти криштейнім святейм. В день же той послакує Йоанну антипад іже полавренти і з'яти миру новим наста, моля зело да прийде вдом його. Женебо антипадово і суште і непразно і прийде час рожденья, і люте страждаше немогущі родити. Святей же вскорі прийде і ток много й вступи на прагдому, абія жена роди і облік чаболезн. Сія видив антипад і вирував у Хреста з домом своїм. Прижив же Йоан тамо три лета, отиде воїни і град от стояшт 50 стадій, в нем же живущий тмою і долопоклонення б'яко помрачений. Ще чуже йому тамо, виде народ творяшт праздник без сом, й уноший некія зв'язаний. В опросі же Йоан одиного от стояшчих тамо, чесоради зв'язані суть й уноший Сія. От вища чоловек той. Імома і великого Бога Волка і може нині сувершаєм праздник. Тому обосі й уноший заклані б'яті йому в жертву. Йоан же молі чоловека да покажете йому того Бога своєго. Он же глагола. А ще хочеш і видяти його, пожди до четвертого часа дне і узриши жрецей с народом грядущі на місто, і даже Бог є вляєця. С ним і тей пойдеш і узриши й Бога Волка. Йоан ж рече, виждуйте чоловека добра, азже пришле ЦЕСМ молюте да сам видеш і м'я б'є на то місто. Зелобо желаю видити вашого Бога. Я ще м'я вищ його імам, дайте тебе многоценній б'есир. Он же поєм Йоан на Веде і показаємо місто лужно і блатно і воді сполнено і глагола. Отсюду Бог наш Волк і сходить і народу є вляєця. Ждаше же Йоан із шествіятого Бога іся близь четвертого часа дне і ви себе безвообрази Волка перевеліка от води і сходя й Його же свята Йоан іменим Христовим, зв'язавши в опросі. Колі колете живеш і зде? Отвіща д'явол 70 лет. Апостол же Христов глагола Повеливаю тебе іменем отца і сина і святаго духа і зайди от острова сего і ніколи даже приходи сему і я б'є із чези д'явол. Чоловик же той видє бивше уже сесія і припадек ногам святаго. Вон же научі його вели святей і речаємо «Се імаш і бисер от мене, я гоже тебе обіштах». Втам времені жерцей до й доша до міста того су от руки св'язана і муще ножи в руках своїх і народ много сніми і ждаху із шествіє Волкова потяште наснеть ему от руки заклаті. Но ігда долго ждуще не можахо дождатися, приступив кнім Йоан і молі да разрешато троков неповідних. Уже, бо рече, не з вашого Бога Волка і же без б'яше. Силебо і Ісуса Христа його победі і прогна. Уніже, слежавши, як у погибе Волк пристрашні биша і много поискавши Бога своїго і не обречі, разреши шео троков і відпустіше здравих. Святий же начає їм проповедити Христа і їх прелищені облічаті і мнозі у тніх верувавши Христижася. Бисче в том граде баня, в неже, ігда маєшися син жрица Дєва, удавлен билт д'яволи там у живущего. Сі, слежав отець його, свелі йм плачим притечек святому, моляда воскреси цей на його, обещаєся і сам верувати в Христа. Святий же йде з ним і умершив його в воскресі іменем Христовим. В опросі же юношу Каєвіна би ісцмерити його. Он ж рече, маю, щося мне і зайде і ядм'я і удаві. Святий же розумів, якобес живет в бані той, закляє його і в опросі. Кто есі тий і почто зде живеш її? От вища без. Ас'ясем той, его жетий в ФС і згнал от бані, і зде живуші стоя у жалету, пакості людям. Святий же згнає його і от того придела. С'євиде вжерець верував у Христа і крестисься з сином і совсем домом своїм. Посім ізиді юанна Торжища йде же собрасив малі невес краткніму, да слежат Слову Божії, і сенека й жена педена ноза і го сплачує мулящі, даби ісцеліл беснує Магусина і я, за нього же враче медване все імені свої істощі. Святий же повелі да приведуть його кніму, і Абі е посланні і бесному сказаше зоветити юан. Абі е без ізиді от нього, і пришетку святому здрав верував у Христа і з матерію своєю крестесія. Том же гради беснаручиті храмі і доладі унісія, його же і долопоклонницей на ріцах у свободним отцем, в його же праздник собирающеся там у мужі і жене ісбрашному і петієм лікуваху, і опівшися без законі велия творяхо в честь скверному Богу своєму. Там у юан во время праздника їх пришет, обличаєш у таковому цей жі, їх же таму множество б, м ше його біша і звлекшив неповергоша св'язана, самі же паки к скверному делу обратися сія. Святей жі юан помоліся Богу да не потерпитим такова беззаконія. Яб'я капиште утоснування Педесія і вся ж рецей побі, прочі жі люди е трепетні, розреші святагу моліше його, да не й оних погобит з прочимі. Том же гради баст волх внарочить іменем Нук'ян. Цей уведав паденья храма і пагу Божерецов, зело оскурбісія і пришет к святому юанну речі. Недобре сотворилися тей, якор зрушилися храм Діунісіев і погобилися жерецов його. Всі болюдія на тя гневаються усім зело. Молюжите, да паки їх воскресіше, якож же воскресилися жереческа госина в бані, я сі мам верувати в Бога твоїго. Отвічта святей. Віна їм пагобий бейст беззаконія їх, того раді не суть достойні, да живуть зде, но да мучиться вгенне. Отвічта Нук'ян. А ще ти їх не можеш і воскреситі, ся з іменем Богов моїх сотворю, воскрешу жерецей і капіште суставлю цело, но тей смерті не обежище. Торек ще рази дошиться. Юан іде учити народи, але К'ян же йти на місто цього храма і обшити його в лхвою, іще сотворись її, яко сташе 12 бесов вообрази жерецов побієнних, імже повели йдуть по ним і убіють Юанна. Глаголожа же Бесі. Невозможно нам не ток моїго обіти, але ніже явитися на місті і де ж він є. А ще же хочеш і доумрити Юан, іди і привіди всему народ, якодо видивше нас в озеряція на Юанна і погобяти його. Отже, джинок і я набрете послушаю щучені у цветах Юанна, на них же нук'ян вели їм вузупі гласом. Вони смисленні, почто дасти себе саму странному прельстити, іже капиште ваші жерецами погобі, і вас як даємо будете внімати погобіт, но ще чесо мною узрите жерецов ваших жааз воскресих. Ксемуже і капиште ваші розсипаної приучесих ваших вставлю, чесого Юан не возможе сотворити. Люді жяки безума сущте, уставлюше Юанна всі по немі доша. На святей і ним потім з прохором упреді їх таму іде жебесі вони і в образі жерецов воскресших биша. Відивши жебесі Юан на Абі із чезоша. Ісенок і анс народом прийде, якда бесов не обрете, тоді зело у скорбісі і паки обходите на чай спроверженої капиште в лхвуюшці і призиваюшти їх. Но нічто ж успе. Вечеру жи бившу, возерившися людьми у тягу убиті на кіяне якопрельсті їх і відведе от святаго. Друзі жереша, ем ще ведеме го Куюанну і что нам речет, то сотворим. Святей же с'є слышав, тим же потім упреді їх і на первомста місті. Люді ж привече на кіяна прецветаго реша. Се і листець і враг твою мисли диття погубит, но чток лише, де йому сотворим? Святей же рече. Пустите його до покаяця. В утрі жі паки Йоану чаше народу і да верую двохриста і много от них верував шемоляку с'я да крестяться від Йоанна. Їх же якда Йоан креце приведе, но кіян в лхвуванням своїм воду в кров претворі. Святей же молитвою на кіяно слепі і воду паки чисто сотворив, крестив не й всіх верувавших. Сім побежден на кіян прийде в чувство і по істинне каю ще с'я молія постола да мілостіф йому будит. Святей же видив його покаянні довольно поучив крестієго ябиє прозре і введе Йоан в дом свої. В нього же як давній Йоан внезаповсі і долі падоша і жебехов в дому на кіяновому і впрах сокрушиша с'я. С'я чудовидивши домашній його, стришившися і верувавши крестіжа с'я. Бенека й жена вдова воградетом богата і красна, а й же ім'е прокляніє. С'я і муще с'я надобро зрачна, іменем сусяпатра, песовським действом у язвісі на нього і всяго чта ше привличте його к своему беззаконю. Но с'я смейслен с'я возненавидивю за безумія с'я і збежав от нея прийде на місто йде же Святей Йоан ше і в сладості послушиш і Словеса Постольських. Йоан же духом свята ім' вся у нея прозрев, по'яте його особі і наказуваше да почитають матері, ток му да не слушаєте я в беззаконном делі, іже да поведе йет кому осем, но да покривають грех матері своєя. Сосі патржа нехоте возвратитися к матері в дом свой, его же в четвертій день обречі проклянія, яд за одежду і влечаше нужді в дом. На сей клич приспе антипат, іже недавно воград той прийде і попросив овіне. Почто так овлечить жена юношу. Матер же скривши беззаконною майсель свою, возложи клевету на сина, а кіба і хотела і на сілі сутворити, і трзаше власе і своя сплачим гричащі. С'ясливий шаф антипат, я те веру лже, і у суді не повинного сосі патра в мег кожа на і слюте мігани зашиті усе моведав Йоанста перед антипатом, облічає його у неправедному суде, яко не добре і спитав речу суді на смертні повинного юношу. Проклянія жегла гола і на святаго, якосе і листець сина моєго насіє з лопо очі. С'ясливий шаф антипат повелив той же мег і епостола святаго зашивши сосі патром і з различними гадами утопити. Святий жепомолісія, і в незапопу тресесі земля антипат уже рука усше та є уже помаана святаго. Прокляній жег обе усхоше руце і очі звертишися. С'я видив судія уже все се зело і всі бивши таму падошу від страха. І молі судія Йоанна да помилуйте його і ізцелити сохшу й руку. Он же много поучив його у праведному суде і уверив у Христа і ізцелі його і крести во іми отца і сини святаго духа. Прокляній жег от страха того бежав в дом свої і меюще на себе казн Божію. Апостол вже поєм сосі патра йде в домі я. Нехоті же сосі патри тік матері своєй. Но Йоану чашує його незлобію і зв'яштаваємо, як уже не услищить от матері своєя нічто ж беззаконно. У цілому дрісі, бо ежий бейсть. Якби внідив домі я Апостол з сосі патрум, аби є прокляніє педе на нозі Апостолу, сплачем із поведає сі якайся обресих своїх. І уже із целіф Апостолу от болезні, і научив вері і цілому дрію, крестів у со всем домом я. І так у прокляній у цілому дрівшися провождаши дні своя в великому покаяній. В то же время об'єн бейст цар Домет'ян, а по ним при Апостолу римський Нерва, Добр Зело, сей всих в затученні і бивших свободних сутворі. Тоді йоанут затучення свободен у мислі возвратитися в ОФС. Едва, бо не вся суща, впад мені люди уже ку Христу обрати. Уведавши же хрестяне о таковому його намеренні, моліше да не оставляє тих до конца. Святий же, якда нехоти бейти снімі на ОФС возвратитися тоді моліше його да по неевангілі оставитим в пам'я тучення своїго ежелон там написа. Единою, бо, заповедав пост всем, поят собою очиніка своєго прохора і зайде від града як о п'ять поприщ і взейде на горо некої високу і даже три дні при бейст на молітве. Потретим же дні бейст гром великий і блестанія і ботресеся гора. Прохор же падена землю Йоанже обрашця к нему воздвіже його і посидів у десную себе й речи. Піші я жу, слищиш і отуст моїх і паки возвечі очі на небесі, моляшеся по молітве жи начагли голити к началі безслову і прочия. У чині, кже сувнімаєм вся пісаше я жу, отусти го слищаю і написано бейст святоа евангілі еже паки приписаті і очі з горий про хору повелі. І зволі приписано і оставити впад ми хрестіану помоленю їх, а первоє у себе у держа. Том же острове і епокаліпсе своєю рукою написає Йоан святей. Постяся бовгородні некія, видене із реченею откровення Божія і писанням та предаде верним. Прежде ж очістві своєго от острова того, обидеокресні гради і весі, отверждає вере братю. І прелучися йому бити в весі некої в неї ж жерец Дів, іменем Ефхарис, ім'я сина Сліпаго. Той от давно жила ще видити Йоанна. Сліше вже у Йоанне, якого вес їх приїде, притечекниму моляє його до прийшед в дом його із цілі цина. Йоан же видя, яко приобрести мати душі чоловеческія, іде в дом жерецов, і рече сину його сліпому. Вим'я господа моєго і Ісуса Христа прозрі. Я б'я прозре. С'я видив Ефхарис веровав у Христа і крестися з сайном своїм. Во всіх ж гради острову того Йоан святе і устрої добре церкві святея, поставив ім'я Піскупой і Презвитерей, і поочив їх довольно целовав всіх, і возвращася коєфесу. Провождах уже його верні і сплачем і рейдання многим, нехотяште лишитися такового Солнца, яким своїм сторону їх просвітівшого. Он же в корабль всечі і мир всім давші відплив подсвої. Душечу же Ему ефеса серед оше його верні з неізреченною радостю, воп'ющий і глаголющий, благословен гряд і воїми господни, і приятмись чесно. Іде же прибайвай на приставт труда, всегда учащі люди, наставляющі на подспасенні. Недостойчи і цеговому чаті еженем Климен Таліксандрійський свідетельствують. Єгдаво Асії і прохождаші апостол гради віде в некоєм юношу удобного кублаго моделу, його вже приємші по очі у кресті. Хотяже, у титуту до напропови Тевангілія вручує юношу оного предвсемі епискупу того града для научити його всему доброму делу. Епискуп же взем юношу научує його писанню, але не таку нем радящий, як уже дужно б, нідаяші таковаго наказання, якого юна им подобаєт. Пустібо його поволі своєй і помалі начало трог злежити, упиватися ж і красті. Та же прият дружбу з розбойники іже поемше його видошив пустинню і в гори, і старейші на його себе сотворіша і творягу розбой на бутех. По некої вже времені возвращці Йоан приїде в той град і слише фото мотроце якор і бийстр розбойник, речекує пискупу. Возвратимі сокровища і жити придах в соблюденні, якого верній руце. Возвратимі юношу і його жити вручих перед Семі, да научише його страху Божію. Епискуп вже сплачим рече. Погибе юноша, умре душею, телом же розбой попотем творить. Йоанже речекує пискупу. Таколі подобаше блюсті і йдуш у брате твоїго. Нодашні коня й проводніка, де йду її по іщу того, і його ж і погубілися. Без чекдак розбойником Йоан прийде, молі їх, да ведуть його к стерейшені своєму її ведоші. Відив же юноша свята Гойоанна, у стійдесія і в оставші бежав пустиню. Йоанже забив стару свою гоняші за ним вопія, обратися синемо і ку отсутвоєму, і не отчайся вогресе твоєм, а з грехи твоя на м'я прийму. Стані обу і по жді м'я, якого Господь послам'я к тебе. Обращ все ж юноша стрепето містудом великим припадек ногам святаго, не смея на лице його возреті. Йоанже отече, скою являє ему любов, обеме його лобо і заше, і поємщі веде його с радостю воград, як обреті по гіпшу йовцу. Поучи же його много наставляє к покаянню, в нем же добре трождаєся юноша у годі Богу і получив грехов прощенні сміром приставися. Тоже време бисняки хрестіянин, іже прийде в Толігоніщету як у неї мущі чим воздати долгов своїх займодавцем, от зельною скорби у мислі сам себе убиті, і молі некої його волхава жіду віна да дасті спит'я му'яд смертній. Все, як у врах хрестіаном другже безсом, сотворить то, деємо смертоносної петії. В земжі хрестіянин от нього отрав у смертною іде вдом свої, розміщляши ж і бояшися неведі, що сотворити, і посліді знамена в крестом чашу і спів, і немалу врадися от нея, ібо знамення креснує весь яд от чаші от я. Много вже дивляшися в себе, як у здрав'єсті неслейши двереда немалу. І паки не терпя скорби от зімодавце Фіник Жедовіну дада стиму лютейший яд. Жедовіну дивисія, як у жіф'є з чоловек той, і дадеємо лютейшу й отраву, й уже приєм чоловек, іде вдом свої. І много мислиш ті, як даху те і спити, також де сотвори знамені, і креста свята гуна чаші той і спів, но нічто же пострада. І паки течек Жедовіну і показася йому здрав. Рогася же Жедовіну, як у неискусеність в своїх ітрусті. Жедовін же трепетен бей в вупросі його, что творяши піющі. Он же рече, нічто же іното чую крестом святе ім знамених чашу. Жедовін же познай, як у сила креста свята гупрогоняють смерть, і хоча істинно убедати, даде от того яд псу, я бі пес вкусив перед ним із че. С'єжавіде в Жедовіну течеку апостолу соним хрестіанином ізвещающі ежеїм случисія. Святе іже научи Жедовіна верувати во Христа і крестіего, хрестіанину Жеоному у Богу му повеле принесет брем'я сена, еже апостол знаменьєм крестними молитвою в злато претворі, і повелеємо, датем злато мутдаст долги своя за імудавцем, останком же, да припитають дом свої. Дойде же паки во ФС, і прибаваше вдомо дом новом, і много і множество ко Христу приведе, і чудеса не із четния судела. Ісполнівшимся, вже в 7-летумі госто і в'яшче, і зайде із дому дом нова з 7-ї ученики своїми, і дошет некої гоместа тамо оним сесті повеле. В'яше же ку'утру, і то утошете як у наверження камени, по молісі. Потім же, і скопавшим ущеником гроб крестообразно вдолготу возраста його, якож їм повеле, заповеда про хоро де твої Русалі, і тамо появає до кончини своє я. І наказав ученики, і целував рече, привлекше землю матір мою покритимя, і целувавши його ученицей, і покривши його даже до колен. Іпак і целувавшу їх, покривши його даже до вої, і положише на лице його по нябу. І тако целувавше плачуще зело, покривши його весма. Слышавши, що сіє і живу гради брати, я прийдовший гроб, необрето ще нічто жи, і много зело плакаю, і помолившися, возвратишися в уград. На всякий же год із гроба його прах тонкий, і в 8 дн. мая являшися із целення болящим молитвами Святого апостола Юанна Подаваше, в честь Богу в Троїці хвалимо Мововеки Веков Амінь. Улетихся його апостола Святого Юанна несть до стоверного зв'естія. Неці й пишуть, як у поживе 120 лет друзі жде сто й п'ять і місяцей 7 глаголют. Обаче, сіє і зв'естно, як у более 100 лет поживе Святий. Конец життя Святого Славного і Всехвального апостола Івангеліста Юанна Богослова. This recording is in a public domain. Життя Святих Святителі Дмитри Ростовського Месяцептемврій 27-й день Страдання Святого Мученика Калістрата і Дружина Єго redfullyprevox.org Христово-ізбранної стаду видя зависній враг День от не умножающийся Востана невеликою яростю Хотявся словесні овці Расхитити і погобити І употребина сіє делу жестоких І без чоловечних зверей паче А не чоловеков, Діоклетіяне і Максиміана Нечестивих Царій Римських Сі хаки волков хишних на стаду Христову І через них лютий немілостивний Растерза Толікою боїм на христіяне Ярост в серце вложи Як оцарство своєм Попечені от ложивше На то едіно все мі обратися Силами, даби і вся христіяний До конца погобили А то злое своєнамерення І делу в менях у себе більшою і чеснейшою Вещі биті паше всіх і неїх Великих тел царських І паше славних побити Того раді Гемонов і мочителей В той же злобі і мравних і згорших Послаше вовся конце і земния Те повсюду християн принощають Коїдольським жертвам Неповинующихся же да мучать Убивають і различними, да погобляють смертмі Сім так обайвающим Нози от верних і осердно Христа любящих Венсем мученическим Украсившеся от Церкві Рад ющий прийдуши к Туржеству ющий Победною над врагами Песен по ющі Дуже і неїми многими Таков показася добліственній Христов Войн Калістрад Іже красній путь мученичаства прейде І не сам, но з багою дружиною Своєю врага поправші Победителю міра Христу Предста Нося і показує подіяття За нього раний і приємля Подвигл своєго почість Сегострадавце Христово Отечество Беккарта Ген От ню до же взят бис на воїнський сан І причтен полку в вводі В Коєм полку ток Майдин Якож і звезда внощі луною Непросвященний Калістрад блаженний Благочестим святяще Сибо свойнство ющий І тмою і долобесія Помрачений байша Он точив просвящен Без святом святеї вері Іже научився отца Своїго хрестяні набивша Отець ще його научен Бе от деде його Єроселіме припунти із темпилате Служав воїнстві І видив вся пресмерти І воскресенні господні бивші чудеса Верив в него І крещен бив отапостолов Возвратився в дом Своїнося многоценні Іже в Христа вере і бісер Ім же сейна своєго Отца же калістратувай Вся домашнє своє обогаті Сказує йому Христе Ісусі вся Я же саму часи своїми віде І я же отапостолов слыша Той ж дедуховно І не крадомо евер І богатство І святий калістрат по деде І по отце своєм наследство в вші Обогашташе їм їх же мужаше Тайно оча познання істинний І обращає к Богу душі чоловеческія Чесо радіо Своїнство Йоштих бейст в зазоре І прележно його на зіраху Даби могли у ним Уведати звесні Християні лієстісті дно і ліні Бившу же йому Своєводою своїм в риме Уведено бейст крістянського І го благочесті есіція Обийче імеєше блаженні Повсяно ще вставати на молитво І довольно молитися в тайни Единуюже, екда пообийчею Своєму вставші моляшеся Още тишато неці, Близпочивающе і воїні І, услишавши його часто ім'я Ісус Христово призивающе Познашить добре, як у істине Єст крістянін І, усмотревше врем'я Возвестише воєводе Пересентину я же слыша Воєвода же Абія Призвав калістрата в опросі Глаголя Істинна ли суть калістрати Глаголям Є у тебе від другов твоїх Он же відвища Не вим, що бойомне Глаголе ти і мелі Свембо себе не єдина злосудворша Пересентинже повели воюном Глаголе ти йому в лице Воїні вже решили воєводе Точі уповеліємо владейку Пожелити Богом і Абіл весі Кто он єст, кое його Помішленні і Кайевера Повелиже воєводе калістрату Да принесет Богом жертву і поклонитися їм Святей же калістрат от віща Не научихся многим Богом Приносити жертву на единому Богу Істинному і живому Ця одне сущих і звечимо Чоловеку от землі создавшему Богов же вами почитаємо їх Жеруце чоловечості і судилася Небоги, Нобеси і наріцаю Якож от святагу научихся Писання Глаголюштого Цибози язейк Бесове І ідолія Зайк Сребро і Злату Дела рук чоловеческих От того ж до писання научихся Ведати на небесех живущого Бога І тому приносити жертву хвилий І воздавати вишньому обетей Осемлі обу клевештот на м'я сії Якобога единого істинного Почитаю, а Небоги ложніе многие Подобаші боїм клеветать Я ще би і ведали мене добрив, Чи не воїнськом служаща, Бо я злива же і бежаща От лица вражія Тоба імели на м'я глаголаті Бою вою воду І табе таково я клеветаю Подобаші бої послушати Нині женифні чесомжета Ковом погрешівшими ведущі Почто клеветников послушаюші І на судми приводиші Осем то, чіо ідином Якобо моїми догматами С вашими не согласую Нас'ясло весаво і воду От віща сугневом глаголя Нес нині время ритруска Гомного вещання Но время тяжких муки Лютих казний Я же вскоро приїмеш Я ще не повинеш імі І не пожереші Богом Імже і сам цар покланяється Едалі не весимі Якож жестоке сам Могі і прежнемук Всякого устрашити Само ім то, чіо взором і гласом Святеже калестрат от вещта Ярост твоя іскрежет зубов твоїх А ще і приносить страх Обаче временний Єсче страх іскрежет Зубов вечний В нього же в пасті Бою се зело І само і то, чіо Його воспоминання Вельмі устрашаєт м'я Вою вода жени Могі воздержатися От ярості своєя Повелі протягче святаго биті І б'єн бив на долзе Нічто же показає нетерпеливо Ног Богове щаше глаголю Кляхсі і поставих Сохранити судьба і правда І твоя я Іпаки, Смірих се дозала Господі Живими по-словесі твоєму І не попости, До буду в порогані Пагобному саму чоловеку Но укрепимі О Господі Понести сія муки Силу смиренному І немощному телу моєму подаває І мужественнійші Духовом не действує Віддежим учителі кров І го от'язав І сходящою потоком Повелі ослабити От муки речему С'ясут начатки воздайані Тебе за непослушання Твої калістрати Добре обусоветують І сотворити повеленне Де ізбавіжіся От больших ожидающих Ти мучені Клянуся б обогами Як ващені повинешіся Повеленню цареву Тому чищих руце Телу Твої науди І раздрубят І кров Твою Псі поліжуть І плоті Твою Льва існє дяд Тако горкою Погибнище смертю Можество ниже Калістрату двіща Надеюся на Бога Крепка го Бога жива го Яко Той Ізбавитмі оту Стель Вових І ізметі з руки Песія Единородню Мою душу Я же едина Точив во всем полку Сем знайет Істинного Бога Не го же оповаю Яко не едина Токму душу Мою носу Многими отсюда Поймитмі к себе душами При святагу Імени Своїго Сі мислове Се імножає Разгневані воювода Повелє черепіна і острія По землі по слатій І по ним Калістрата святаго Нага простерта Влачити на долзе Прилагає болезнь Болезні язвену Моєго телу Якда же Те й муки Святей претерпе Повелим очитель В гортаніму Налівало в ложивші Воду ліяті Аків мег кожаний Се може бив Шурече мучитель Аще не пожире Вогом Калістрате А біе ввергуте в море Боюся бо, Дані і других Перестиші воїнов Якда не погоблюте вскоре Отвічна мочиніка Та і опре беззаконне Печеші се стріги Стадо под отцем Твоїм дьяволом сущте Дані омаліця Аз жі оповаю на Бога Яко приобряштоє Христу Моєму І воїстинне Вере утвержду І посередне града Сего Церков Імо Созіжду Воювода же зело Яростію Розжекся рече Нечистивію Каянне Смерт уже над головою Твоєю А Тей Церков Здати і многих К Богу Твоему Приводити Мислиші Торекші А біе принести Мех кожене і повеле В нього же свята Гомучиніка Вложивши в вержив глубину морською А сам стоявши на Брезі Хотя видити його потоплені Мех оботой В немже святей Калістрат як ойона В очаря векіту Весидя моляшися По божі охотені І стремлением водним Каміню остров Морі таму Прилучившимусі Пререзісія І ресторжася Свята Гужа Калістрата Два дельфіна на хребти Своя вземши По водамну шаху Та же набрек Кродко ізнес Що оставиша Свята іжи Весело поясе Прийдох Воглубиней морськія І непотопимі Бури водная Ніже утродігся Зови як дамолігся К тебе Господі Яку вскорі Ослейшили Сімолітву мою Під подній Глубиней Сторгнул місі чудесне І паче надежди Растерзалже Сівретиш тему І припоясал Місі веселієм Так у святому Поюшту гласом радування Множество воїнов Удівляшися І притекше К нему Припадошек ногами Гопросяште Деізмитих От прелісті Бесовськія І приведет Ко Христу Богу Своєму Беже числом їх 49 І жегла голаху Сепознахом Яку Бог Твої Глубиней Морське І збаві чудесне Блажені Жемученик Рече Господь Мої Ісус Христосні От гонить Приходящих к нему Глаголя, Бо Прийдите, Ко мне всі Труждающіся Обременній І азупокоювай Сія глаголя Прострек небесі Руце Свої і очі Возвед Моляшеся Господі На небесах Живай І насміреннія Призираєй І невражденно Соблюді От зверя Відіма го От персентіна Мочителя І от невідіма Годіявола Яку те єдине Сі славиме І вовеки Воєвода Же видя Боємо І одивіся Рече Тако ми Пресветлаго Солнце Яко великого Волхвування Ісполіне Счоловік Той Ібо і от морі Невраждені Зайде Якож і обеща Прелести Твоя разрушу Калістрати вскорий І увесі Хто ест персентін Великих богов Служитель І хто ест Распяті його Житеші І на нього жив Сує оповайші Та же седена суде І повеле всех Верувавши війном Бити вельми Сокрушающе Суставий їх Уніже біем І сущте яко Ідіна Міостей Гла Голеху Господі Єсусе Христе Буді помощник Рабом Твою Мідаш нам до конца терпені Ебебо раді таку Страдати волі у ізволіху Де сухранен же Будет Тобою наш учителі Пастер Калістрат Якодо от нього Совершенне Научимся знатити Ідіна Гобога Най небояко ж Овці погіпші Єсмей Пред Тобою Господі Якда ж утишися Мало ярост персентиново Повеле представще Бити їх Вести в темніцу Донежив Мислет Что ймать Творити Снімі Немалабо Об'я його печаль Яко полки Верженим Жим бившим Сосвятим Калістратом В темніцу У чахусі От нього Познанію Бога Совершенну Отверз би Святею Стасвоя Сказува, Ще їм начинші От создання Міра І врий Престоплення Чоловеча Даже до Христова Уплощенія Вольнє же Страсті Воскресенія Возвести Жим у суде І у доші І все святею Вері таінства Сказав і мокрепі їх К моченическому подвигу Вутрі же День воювода Сиде на суде Предстояштує Множество воїнства І звети стемниці Калістрата свята Гу з дружиною На чагла голаті Рцеймі Калістрати Те і їжі С тобою Принесетели жертву Богом Де от тяжких Мук свободитесія Ілі впервом Вашим Непокуренні І пребудете Святею же Калістрат Рече Ас у себе Отвештаваю Як у неотступлю От Господа Мого даже до смерті Сі іже Саме у себе да Глаголют Бо проша їх І услейши Щорик от тебе Воювода Жекнім Рече Вої прельщенні І что глаголете Уніже Отвешташа Престяніе Смай Единого Ісповедуєм Бога Небо і землю Создавшого І веруєм в нього І федінородного Сейна І в святагу духа Якож я научил нас Благи і наш учителі Калістрат Сія единогласно Рекшим Святим Повелево і вода Крепко бити їх поєдиному Та же, свезавши І мруці і нози, Повелево врешті Вблизь там обивше Езеро Як дай меехо В верженні бити Молящеся Святей К Богу Глаголю Господі В вишніх живе І насміреннія Призираєй Наслі твое Мало естадо Мілостивніе В тих водах У мейти копелі Отрождення і усиновлення Нашестві М святагу твоєго духа Давсякія ветхаго Чоловека умивши скверний Будуть причасниці І наследі От веке тебе Благоугодивших Связаним жим бившим І в воду ввержаним Абія разрешися І хузі І стояхав В воделіцем Святлим Радующеся Окрещені своєм І вітен бейс-двенец Зело красні І свайше сходяй І глаз слейшеся Глаголющий Дерзай калістрати Со стадом твоїм І гряди сніми Почити в вечних селеніях Абія согласун бість Трус землівелік Стояше, Ще там облісі Долнекоїго скверного Язичського Бога Той от труса педесії В прах розсипася Еже видевши інії Войни 135 Іс небесер Калістрату пришечий Глаз слейшивще Веруваше в Господа нашого Обаше нічто ж їм Воєвода рече Боя се молває І смуштення в полку Точо у первих 49 Су святим калістратом Бовеле паки Воврештів темніцу В неї же сидящий Калістрат святий реч Як у дружі не свої Все, брат'є Христовою благодатию Сподобистися святого Крещенія За неже подобає Достойно благодарити Бога Востанемо б І помолимся йому В оставшим живсем І руце й очік небесивознезшим Творяше молитво Калістрат Глаголя Господі Боже Утя й всем человеком Спастись і в познанні Істинний прийті Історгнувись, Є твое стадо У тусто львових І призвавив Спасень євечною Сподоби нас В святей скончатися веле Я й уже верую В тебе, Бога нашого І даш нам К тебе прийти Непорочними чистим І явитися Святому лицу твоєму І поклонитися тебе Благословенному вовекі Моляхося, Ще со святим Калістратом І всі святі І мучениці прилежно І бейвші нощі Внедошив темніцу По повеленні У мучителі, Бо воїні су обнаженими Мічі І всех, Секошина лудий Так у святей калістрат З дружиною Слоєю добре подвізація Стоят даже до крови За Господа своєго Святе, Ще їх можти І собрані І чесно погребений Бейши от тех Стої 30 воинов І живо Христа веруваше От них же послеждає церков Над святими мощтами Їх создана б І збийць цепредречено І святого калістрата Слово Ежек персентіну глагола Посреди града Сіго церков сузіжду Я жа аштейні в животе Обаче пострадальчиско І госмерті Создасія І прославляшися в неї Іме Господа Бога І спаса нашого Іисуса Христа І може от нас Буді слава во векі веков Амін Цей жеднь в прологі Положена пам'ят святих апостол Марка Аристарха Ізина Зрівнях януарія Месеця в четвертій день В той жеднь святе Емучениці Піхарії В царство Деоклетіаново За Христа пострадавшія І приподобного ігнаті І гуміна в Кападу Кисти І пархії І жив царство Никіфора Фоки Йоанна Цимисхія Угодил Богу І приподобного Саватія Соловецького Життя його ішти Месеця апрілія в 7 на 10 день Конець життя света Гумученика Калістрата This recording is in a public domain Життя святих Святителі Дмитри Ростовського Месець септемврій 28 день Життя є приподобного Отца нашого Харитона Ісповедника Приподобний Харитон Беут Ліконські Пархії Живеще в гради Іконії Християнін благочастів І в добродетелях Ізряден Все і вовремя Авриліан злочастив його царя Ісповедник імени Ісус Христова показа Екдабо безбожне Повелення І от царя Во вся страна І зайде Дануді ми будуть Християни пожирети ідолом Не повинуючи І сеже повеленню Дообиваємі будуть Тодав у Іконії Натаково Єдело Харитон Якобпервищий В християнних Благочастіями Добродетель Месіяюшт Єдбисти Гемоном Ту'я страни Ісв'язан Приведеся на суднічі стивих Іде же в опросі Єго і Гемон Глаголя Почто великої Меніто ім Богом Непокляняєшися Імже царі І всі народі Глави і своя сміряють Отвечта Харитон Сибоз Язейк Бесове Іже інокда гордості Ради своєя Якох отягу Вишньому Подобитися Богу С небесе доада Происподніго свержени суть Найнижу від безумних і прельщених Человеков Якоб Боги Почитатися її штут Обаче і у Ні І покляняюшчіся Ім вскоре погибнут Якодей місце Зающе ісчезнут Того ради їм не покляняюся Імом же істинного Бога Ім уже служу і покляняюся Іже ест-создатель всяческих Спас миру Прибиває і вовеки Речей Гемон Первим твоїм жестоким Ответом сотворился Ісі достойні смерті Якоде рознулися і хулити Боги безсмертнія І нас кланющихся безумними І прельщеними нарецаті І уже подобаєт Даба і злоглаголиває Глава твоя била Мечему сечена Но понеже Боги наші суть Долго терпеліві І нескоріку Отміштенью безчестія Своїго Восім і жанейні хулиші І спросиш і у них прощення Задерзнути і грех твой Уніже яконезлобив і готовий приятет'я Простивши тебе своє безчестіє Отвечта харитон Аж ти і долі ваші бози суть То злетвориш і Гему не терпя ми до саду І вже їх безчешто Хи ж дободолжене За честь Бога своєго стояти І ревност по нем'я вляти Аж теж не суть і бози То всу і їм поклянятися велище І звісно же вежд Яконікає же мука неотторгнет ми От Бога жива І к почитані у скверних і долу В непреклоніт Єсмбо очинник блаження Текли і первомучениці Я же аки святило всем нашим іконистим Гради Зарями Мученичаства Восія Наставлена к подвигу От святаго Павла Учителя Великого С ним жасне і не глеголю Кто мі разлучит от любве Божія Іли гонені, іли беда, іли меч Іли что іно жестоко Рече же ігемон А ще байбози наші не були Богами Як уже ти і глаголиші То не дай ли бай нам благополучного життя І богатств, і слава, і здравія От віщах ритон Прильщаєшся ігемоне Мня, як овсяс'я імаш І от ложних твоих Богов І же і самі суть нічті І нічто ж імущі, кроме погибели своє я Без ібо ниже В свінях ім от влас без попущення Божія І долі же Яком могут, кому что дати Самі нічто ж імущі Непрострут борук своїх Непойдуть ногами, ні рякути за іком Ні очеси увідять Ні очеси ослышать Бездушні босуть Я ще хочеш і познати істину І скосівеш тю і чтету їх узріші Приложи свящу горяштую Коостомі і долує упалі його І далі поболіт Ні ськіро і пресецеємо ноги Едалі вузуп'єт Принесі младі сокруші ребрему Едалі постенет Во істину нічто ж ослешіші Нимать боживотай деякання С'яслеші фігемон подвиже Сегневом і як оп'яний Воскричав т'ярості не да я Боліе святому слове Се простираті Я б'я повелі предстоящі М'яті його і обнажити І протягше на землі крестообразно Біти Святий же доблествіно терпяший І зволяє умреті за Христа Господа Неже отступивши от своєго Создателя беззаконно житі Б'єно же святому сушту Вопрушаше його мочитель Пожереші ли Богом Безсмертнім Харитони Іли множиші я тело Твої морани і прияті Хочеш її Отвечте Ваше мочинік Аж тє баємі і возможно Баємі житі і безсом покланятися Толі коже по всему телу б'єм Б'єст святий Якби внутрення його зряхуся Плоті бодкостей відпадаще Кровжі якорека і злі Вашеся І б'єст все тело його яко Їди наязва Та же присташе битій Відеште його или жива сушта І м'яште як уже скоро умрет Вз'яшена рамина І отнесуся його в темніцу Неможаше б усамні мало стопити Що, но мало дийше ще Так улюти у ранен баїсті Положивши його в темніці от і доша Бог же виді терпені І страдальця своєго Подкріпі його помощі у своєю І вскорі із цилию тран Єго женичостиві і надеяху Сі видіти мертва Сега жива і здрава сотворі Яко глаголиті йому з да видом Неумруно жив буду І повем дела господня Ізведен же баєст в Турицію на суд Більше є перва го показа Дерзновені на більшу І у мучителі подвиже ярост Іже повели свящам і жешті тело його І толіко ж жен би Яко вся плоті го іспечесія Аки снедно і мясо Он же радувався, терпяся Ці ваємуки за Хреста Господа своєго І паки в ту йужде ввержен Баїсті темніцу Том времені Авриліан Кесар За проління християнське крове Гневом Божим казне нумре Градий був між довизантиєю Іераклією Перший весь небесе великим устрешен Баїст Громом Іже скорою його смерть прознаменова Та ж уто домашніх своїх В том же потилюти об'єн Злеже вотася його лишисія Посмерти же його преста гонень Ізводимі бяходиті згнання Іюзі темніцу з Ніки Христовий Той боїже посмерти Євриліанову і приязки Петри царствія Казню прежде царствовавшого наказавсія Послав повелення по всім странам Області своєя Де всі християни свободні будуть Бояшеся буде не то жде Іже і Євриліан постраждет А ще тяжик будить християном І бис тоді велика правовернім радості І спускає мі бяху узники Ізгнанні от затучення Возврештах ося Ісхождаху отпустині верте По фепівськопі Священі ці ж імірсті люди Іже страха раді мочителі Ідрук-друга цілуюште Тружествовах у міре Церковном Тоді при подобній Харитоні споведник Пуштен б істи стемніцей А ще і не рад би, а ще як у не пострада До конца Лучше б охотяше страданням Вене своємученичі сувершити Нежи жив бити Ізволенне йому без Христа умреті Неже свободно бити Обаше промисел Боже і продовжує Кожитіє в пользу многим Де не ток моєдин У цих мічених мучеников, як у пастері Соовці і отець Счадий Предстанет Богу в обителях небесніх От туговремени Харитон святий Раним ізнаменен на їхристоф воїн Отверджеся міра і всіх я жив в міре І приєм крест свої Пойде потім жестоким І бийсти живий мертвець Міру у мері Живий же Богу Но сябуна себе язвий Господа Ісуса Весфнього применісія Є мус розп'ясія Божествено і страсть, да всегда Імать предучима Пойде во Єрусалім І дежі Господь наш полужина Кресте дуже свою І як да вусприятим потім ідяще І уже біблись Єрусалима Паде в разбойники І женей муштею не гочи Сого от'яті самого взявши В свою пештеру ведоша Потяште горко і го придати смерті Обаче не обише його Но почитавшися текоши на путь І розбити їх Святаго Шахаретона оставиша В пештері св'язана лежаща І же якої перве й сейво узах І муках благодаряще Бога Готов сучті від попущення Божія Всякою смертприяті Ругащеся ж без углаголя Вем, д'яволі, якобу ящися сам Снітися со вною Навелись і разбойників на м'я І хочаще в успятиті моє намерені Єсеті на пути Сем полужив місі Обаче вешт прокляти Тей надомною, но аснаб тобою Помощть і Бога моєго імам Торжествувати А ще бою уб'ют ми разбойниці Нанадіюся на мілост Божію Яку імам наследствувати святей По-коєго Тей же наследиша генно Ас імам воскреснути в живодвечній Тей же умерилися смерті у вечною І умриш і впогибіли безконечної Силен же ест владика мої І здеяще живо ми сухранити От рук разбойнических Збавити, якож і збавилися Ака от закланія, от роков от пешти, Даніло от львов, Текло святую от огня і зверей С'ягла голюшто святому, Все приползе змій, І обрет при пещере сусуд З віном п'ютниго, І опівшися паки в сусуд Віно ізблевася ядом і отиде Разбойниці же пришече Многою одержими жаждею, Ігда всі по-единому Отсусуда того напишеся, Мерднім тем'ядом обіше себе Падоше бовсі на землю І розседчеся і зумроша Тако достойною грехом своїм казан І злому життю недобре конець прияша Святей же харитон ізбавляся їх за коленія, Разрішися помощі у Божий і отуз, І обретив той пещере злата множество многое, Еже разбойниці От многих лет разбойтворящий собраша С'єже собрання От разбойнику взле собранне, Святей харитон растуче добре, Раздаде б у нічим, І церквам і монастирем От остатка же Суставі на том місті обітель Я же фаре на ріца шесія І пештеру разбойниче, Скою в церков притвори, І браті у собра Пройде же о нем слава по все і стрене той, І мнозі прихождаху К нему добродетельного раді його життя, І постригешеся от нього Безмола в словах у той обітелі, Приємлюще полю за уточителя І наставника своєго преподобного харитона, На його життє свято Є яко на светлі і светилних взираху І созідахусія Совершенбо в добродетелях Іноческих подвигах бяше, Любя пості воздержані, І яко сладкою пішту, І трути має яко покої, І нічету яко богатство храня, Мілості в жебе і странно приємен, Мілосерді братолюбив, І кроток і молчелів, І всім благоприступен. І маєш я живу остах, Слово, солі, упримудрусті, растворено, Імже всегда брати у чаші Спасительному путі. Де же остав монастирю Единому днем'ясті і то ввечер, І ненарочити еснеді, І питія прийматіно хлепі воду І то в меру, Де неотекчивше чрева об'єденьем І опівством неудобні і тяшці Сотворяться к полуночному восстані І молитви. По молитві жив руку, Зараз прийде в праздності, Де ніколи обрет чинока праздна діявол, У допі го ловит греховною сетію, Ленусть був і праздност начато кість Грехопаденьєм. Повележе браті і приседети Келієм і безмолвствувати Неприходяште от міста на місто, Несобираючися на праздні ебеседий. Много поприткновення Боєвають от Суесловія, Як уже свідетеліствують писання, Тлято баче і благі Беседи і злий. Совес чисто хранить якож же Зеницу ока, Ніштету же любити баче злата і сербра, І послушання і меті якопомощника Пособствуюште госпасенью. Смірення, жі, любов, терпенія, Незлобія і вся інее добродетель інуческія, Якоже многоценно і Сокровища стеживати І в них обогаштатися. Таку научив братію І обітелі якоже подубаше Добре остроїв, повелесь Обратися всім. В них його же веде ше бити добродетелю Всех вийше, Сьго ім вместо себе пастире поставі. Сам же вглубочайшу І восхоте отити пустиню, Безмолвія любяє від чоловеку стреняєся. І маєш ебо благодати Целити недугі і прогонити Бесей. Того раді від всю достека, Кося к нему люди, Приносяште недужнє своя. Прихождахоже і вель може Нарочити і благословенія раді, І не можаше і меті Стожив же от непокоя, Удалітися у мислі, бегає слава і чоловеческія. Браті, вже много молівши І години оставляють їх, Якдай нічто ж успеша, Плакахося по ним якосі роти і по оце. Обаче, Богоприятне, Молітва доброго отца, не оставляш і чат своїх. Єгобу молитвою всі успеваху В заповедях господних Якож екриний впустині Насажденні святині у процветаху. Целовав обобратію і благословів, І Богу їх вручив, Утейде вдальнія пустині І непроходимія добрі. Ще, че, вже якодний путь Обрати другую пештеру І рихонському пределу прилежащую І вселівся в нью живяше Богу День і ношт славослов'я Єго якодругий ангел. Пішта же його, бере стуште, Окрест містатого били і травное. А не і паче питайся Словом Божим, безпростанними молітвами І теплими от любве Сердечні як Богу нисходящими слезами Саломські глаголющі Бише слезі моєм не хлеб, День і ношт. Прибивши же йому там у некоє время Откри його Бог людям, як у некої Сокровищі населє сокровенное. Многим було отчестві його Скорбящим і улішені і доброго Отсасетою щим. Не ці відбрати і согласившися і доша Іштоште попустині пастиря своєго. І проше, че, Многія гора і одолія Обретоше із кому го, Так у Богу хотяшто, Де наставники скусні і добрі Правитель не точує себе, Ну, і не їх множащих наставит І оправит в царство небесное. От того, че саловедано Баїст место уоєдиненье його І на чаші к нему приходили Чернорісти і Жеймірстії, Хотяще з ним жити і зреті Ангеловідної лице його І насиштатися полезніє беседе його. І вскором времені І устроен Баїст другий монастир По таковому жичину і оставу Якож і перий. Рестяше, що і множеся слава Божія В містих постих і не проходимо їх паче, Неже посеред народних Градов, в них же беззаконія І пререкання обретаяця. Но недолго отец Счади і своїми прибаїст вкупи. В устроїв, бо весь чин Монастирський якоже подобаше, Паки отиді во внутренніші Упустиню, отстоящий От страний текуїцьке 4 на 10 стадії І вящче І тому подобіся ілі і претечі Удаляшися і бегає Водворяшися в пустині Чая Бога, спасаюште його І прихождаши от міста на місто Сквози Дебри, Стремниний, Олмий, Раселений І Пропасти Земнея Сего себе возложивші Богу Труджі його пустинній Кто із повест? Един точі у Бог сведий сокровеннея Той подвиг його ведяше Натруде його смотряше І засія готове ше йому Небеснє воздайанія С Китаюшто си жаємо Попустинні многое время Восхоте Бог да Паки святильник Добродетель ми сіяюшть І спод спуда пустинного Ув'явлення прийдет І образом життя своєго Дасветить всім хотяшчим Шестуваті потемуским В живодвечній ведущим Проходяштій І паче йому на носі моліше його Доповелити їм з ним прибуваті І ревновати при подобнім делом його Сім же при подобному Прилучившимся, друзі У ведаше і множиші й к ним Собиратися на чаша Отсуетного, бегаюште міра Он же третій уже стаду Вець Христових собрав Іночество научив Третій устрою убитель Я же послеж десірським Вашеся, греческий же Ветхає Лавра імену Вашеся Та же наверх там осуще Йгора і взийде і всілися На холме зело високом Малов себе пештеру і муштем На него жива ісучайшою лествіцею Ігда взийти бемошно Там один Аки на столпеста От землю остраняєся І к небеснім приближаєся селенням І от туди яку добрий пастір На страже стоя й на своїму Настирі молитвами і Собраних братів і попечеєнням Призиращий і Аки на корме В кораблі стоя, оправляши Толіких душ плавані От всех ботех, созданих От негому на стері і при таках окнему Требу іщі укормлення І поживе на том місті Даже до старості глубокі в постей і в молитвах І в подвізах такових Іх же із рішті несть мощну Денбо от дне труди і к трудом Прилагає, плоті безплотен Показуваюся Те же то місто безводно І не хоче ше отець, да кто от брати І трудитися його раді Приносяємо от далече воду Сам же не можаше приносити себе І ради неудобного на висоту Холмної восхода І ради немощі пристаревшогося Многотрудного тела Сотворю обу прилежною к Богу молитву Дай зведетись камене воду Якож і Зраїлю в постейні і бейст таку Господь бо волю Боящихся його творити І внезапо от камене сухаго І не секомого силою Божією І зайде і сточних водний Так у молитву добродетельного От сам много у Бога можаше Поживе же все совершено в добродетелях Якогрозд, зрел і влетих до спев Приближіся к блаженною Кончине своєї У неї же от Бога приємше Ізвещення призвав от трех Своїх монастиря і гумену фібратию І же якозвезди і небесні Єго молитвами і председавством І не той умножишся І сказаєм близь суще ісход свої А з речи От ходжду от вас Як уже велит Господь При спебу время і гоже давно Желатиль нуждах Де разрешівся від соузов Плотських поїду і явлюся лицу Бога моєго Ви, жичада, Пецейтеся у своєм спасенні Дакий іж до вас із бекшіся та і вражих Сподобиться достойні биті Із шедчі от тела Внітіку Господу і получити Мілості го С'яснишивши Всі госплакалися, глаголющи Уставляєши нас чад свої ход Чи і учителю наш Уставляєши нас пастирію наставніче Угасаєші святильніче Наші вожди поті нашого Он же утешаше їх, глаголя Господь наш ісус Христос Обещався з нами бити Нерезлучно до скончання века Той обу не оставі два Жажте, обрящу до разновені Моліті імами го благостиню Де не разлучить вас друг от друга Як овці от Козліщ На страшном своєм суде Но всех з благословенними своїми Де поставить вас одесную І собереть нас воєдіно у градову царстві І своєм Вопросиши же його братія Что веліші от че отелі твоєм Где погребемте? Он же рече Дадите перст персті І деже хвощити Господнє боєст земля І сполнені ея Уніжегла голеху Ні от че Три устроїлися убителі Трі собралися стада Коїш до губу хотело бить Твої мощі себе і меті Се го раді, де не будить Міждонамі розприя Ний не завештай, где положим двої мощі Он же творя пожелані у їх І зволів первом своєму Дойник яд і чудесно благодати Й у Божі і від них і збавлен боєсті Поемше, що його весь собор Проведоше ще Жива до убителі тоя Внеже много у совершенному житті Іноческом поучив братію І мири темпу дав Возлежено одри і придаде в руці Господи Ви святую свою душу Ні коя є ж і мевші болезні телесні Так оскон часе Приподобні отец наш Харітон Ристоф Мученик і споведник Добрий подвижник Возрідаше жовнем всі отце і пустинні І вся пустинні, сполнящася Плачевного гласа, потоліку великому Отце і учителі І же яку Солнце миру заряше Плакавши же над ним довольну Святея його мощі погребоже чесно Славяще отца і сайна і святаго Духа вовекі Амінь Той же день пам'ят святаго Пророка Варуха І святих мученик Само браті Александра Альфея І Зосимаї І святаго мученика Марка Пастеря І святих мученик Нікуна Неона і Іліодора Придіоклетіяне царя в антиохії Пісидісті Захриста Мучених І об'єнє святаго Вячеслава Князе Чешського Конец життя Преподобного Харітона і споведника This recording is in a public domain Життя святих Святители Дмитри Ростовського Месецептемврій 29 день Життя преподобного царнашого Киріака-Очелника Списаної Кирилум Чернористсим Лаврій Святаго Івтимія Великого Преподобний Киріак родом Бео Ткуринта Отца імею Анна Пресвитера Святея Соборнія Церкві Матержа Євдуксію Родіся в царству Теодосії Юнейшого При конце царствування Єго Сродніх Жебе Петро Епійсько-Покорінскому От него жив молодих Своих Летих Поставлен бейств ЧТЦ Тояже Соборнія Церкви в Корінти І опражняєшся осердно В книгах Божествених Утутра даже до вечора І от вечора даже до утра Чтенію Преседящій І Чудящеся, как і значала Бог Всяко спасені у Чоловеческому Полезній устрої Каково всяком роде Угодивші хемо Многі честь і сподобі Детліжий і прославлений Сотвори А віле Божертва й Ради прославі Еноха же якодобре угодіємо Врай принесенням почте Правда й ради ноа Іскру Чоловеческа Города В водах потопних цела соблюде А врама верий ради От сам многим є за іком показа Милхиседеко в облагочесньо І священство, благоприятно бить Єві Йосифа, село мудрія раді возвелічі І у ваво образ терпенья Міру по деде Мойсея законоположника Сотвори І Сосанові на Сонці І Луне обоздателі поставі Пророка же і Царя І страшному тайнству прав От сада ви дає ви Вавілонське пешті пламену Труком в розуприложі Найпаче же, удівлящеся Размішляє безсеменну езачатіє І рождество несказанное Как оде ва бе матір Невражденно дефство соблючи Чолову, чоловек бейс непреложен І плені крестом Ад Прелесника же Змія поправші Адама пахів веде фрай Та і множеша є блаженній Киріаг в уме своїм обносящі І многих святих життя чтущі Горяше духом І відверзеся серце його В страх Божій Вожделебо поревновати Жившим благоугодно І мисляшить ті во святих Грати Ірусалім І тих единому роботити Богу С'яже помишляюш ти Вніде в церкову в некою неделю І слейшив у святому Евангелії Чтому є Словеса Христова Сія Аж те, хто хоште Тпомне і ти Дотверджиться себе І возьметь крест свої І помне гредет Порозумеже, якок нему єст глаголимо І аб'я і зайде із церкви Неповедающе о себе нікому же І йде на бриг І не пристаниште Облече кораба ледін в Палестину Пловушт і возложився на Бога В нідивніго ядся плаванню І маєши, що тоді Отрук кер'яко 18-лет отрождення І, як-то другий і як-то Візейде із дому ця своєго С'я оставивши Бог ради І вскоре приспеку святому Граду Ірусаліму Суще тоді там Айпископо Анастасію В 8-лету епископства його В 8-лету ежелету царства льва Походив обу кер'як Посвятим містам Прийде к некоєму чоловеку Божію Іменеме всторгию Іже создаму настирбли святого сіона І от нього прият бив Призимова Тамо Смотря же на подвигі іночествующих І сам іноческих трудов Приймаши начатки І Ак'я поліствіце от сіле І в сілу на верх добродетельного життя Восхождаши Тамо слышу от многих у святому ефтімії Устроившим лавру в пустині І усовершенному його житті Умолю обу блаженного ефсторгія Додпустите його в ефтімії в лавру Прибяши по пустинію І в неї жити жилаше Ефсторги і жемного поучив кер'яка Отпусті смолітвою і Благословенієм к ефтімію Приводобному Ефтімій ж прияє його любезну Провідя в ним хоча ще й биті Божі Дарування і вскоре своїми руками Облічає його в схиму І послана Єрданк святому Герасиму Ужете октисто великому когосподу Тшечу Герасим же святий Віде в кер'яка юна Повеляємо житті в обшчем монастирі І роботити в послушаннях Он же на вся труда і готов показува Шесія і прибиваше в поварні Дрова сіки і водоносяй І варяй снеді І всякої послушання з благодареним Совершая, не даюште себе Трудяши своє тело Денембо в службі монастирсті Работа ще прилежно Нощі уже стояши на молитві Мала, когда снабріємлющі Пост, джей, би його таков Через два дні хлеби і води вкушає Як даже пообийчаю праздничного Разрішення случися, когда вкусити Мало віна Первий растворяє його добри водою Такожде і фелей укроп вливаше Такого є в младих Голетих воздержання Чудяшися і возлюбля його Імеєши же герасим обийчий На святую чотиридесятництв Ходити в глубочайшую пустинню Глаголі Моюрува Внижі і приподобні Втім інокдаву дворяшися Любя обу киряка Блаженного воздержання Ради Великого взімаше його з собою Там у киряк повся днеделі Причащася святих тайн Отрук герасимових І прибайвахов безмовий Пустином до неделі ваї І возвращаху себе в обітель Сумногою душі своєя пользую Повремені женекою Преподобні отець наші в тимі і представися Його же представлення Преподобній герасим Сидя в келі і своїй позна Віде Боангіла і Божія Душу преподобного І в тимі срадостю Возносящі на небо І в оставші поятки ряка І йде в лавро і в тимі его І обрете його о Господі Скончавшися Погребши ж чесно Його телу Возвратися в свою келію Слюбимим своїм учеником киріаком В дев'ятої ще лету Пришествія киріаку в Палістину Великий угодник Божій Герасим от земних Прийде в вечній обітелі Киріак же возвратився Паки в лавру Преподобного в тимі Іде же і значала От святих Його рук При ангельський образ Беже тоді в лаврі Гомені Лія У нього же киріаки Спросивши у единенною келію Сиде безмовство Є в 27-лету життя Своєго Є меже там у друга себе Некої Гойнуки Тому іменем Великого впосте І совершенного в житті К ним уже одуся Святим великою стяжей любов І полюзува ще Сєдин от другаго Біах об оба Ісполнені благодаті Божія Но недолго Дружеским своїм Спребуванням У тишах усія Разлучібо їх Божій Ізволенняся цивим образом Послан бездблаженні Тума от Фіда Діяко на волі ксандрию Купити некі ему На стирі употребий І меже ж от Мартирі епискупа Кнігі Кнімотею Архееписку по-ліксандрійському К ним уже іг давній Дето мав дати посланію У державі го архееписку Прозумів сущтою В ним благодать І хіру Тонисафіго Поставі епискупа І ті обсте і стране Ей аже дошечі Тома облаженні і всю просвяті І много знамені І чореса сотворив Добре упасе врученою себе паство Киріах же святий Лишився доброго друга Глобочайше Молчанія прия І живяще затворщеся в Келі Яку погребенні і вогробе Единому точою Собеседує Богу І приблизд в той обіті Лі десять лет В неї же ідіаконом Киро Тонисан Боїзд Товремі оба монастирі Ефтімія фітеоктистов Біахов купе Обще житіє і муште І единостроенія Держащеся единія Великого ефтімія заповеді Як даже враг смоштені Некої воздвигші Сотворив між Долбеємі монастирями Раздорі, Разделеньє Тодак Киріак святий Бившого раді монастирям Разлученью, Скорбісія І йшед от своє Обітіли поїде в монастирі Сукийський І гоже при подобній Харитон создає устрої Тамо прият Баїф Як у новоначальній Нача проходити послушання Прибив же 4 лета В различних службах Пекарні і вбольниці І вся от цей отеші Впочетеріх летих введен Байство святі лиште Дадякунською Совершає служені В немжі минувшим Трем летом Пресвітером Поставлен в 40-е Лето отружденье своєго Та же Канонарху чинен Бысть Послушання житто Держаше 18-лет І прибийство в том Сукийсте монастиря Болі 30-лет Ізвестував же же сам Як у сущту йому Канонарху не виде його Солнце йдуща Ніжегневеющася на кого Глаголосе же іс'є Якопо вся вечора Вкелі ставши на молитву Начинаше псалтір І сувершаше до ударення Вбілу на полуношну епенні Вожделев же життя Я же сточайшого Пойде в пустинню В 70-е Лето отружденье своєго І меж із собою Ученика единого І ходив много дней Дойде в пустинню Я же наріцящеся на туфа І всі лісе в неї Ні, муште, Чим питатись я Бебозеліто я Пустинні горко зело Помолився Богу І верував його Благостейні рече ученику Іди чадуй Собери горкое зелія І сваріє Благословен Бог всимогий Яко тем зеліем Імать нас припитаті І сотворив ученик По повелінню святаго Бог же питає всіх На нього оповающих Претворив горесть Зеліятого в сладост І питахося їм Четирі лета Скончивающеся, Ще четверто молето Мож днеки І старейші На комітофотекуї Слышавши о нем От пасущих впустині Овці В лужину осла Бремя хлебов І прийдекнемо Благословенія І молитви і раді І принесе хлеб і тая Он же по молитві беседував Снім много ополі за душі Отпусті його з благословенієм І от толе я доше хлеб і тая Ученик же единою сварі зелія Без повеленья Блаженна гостарце своєго Якда вкосі от нього Обрете горесть толіго Яко стерпетія я не можаще І погобі глас Свою від великієтоя горесті Старець, що розумів Віно його без гласія Помоліся над головою його І дадеємо від причистих тайн І тако здрава сутвори Наказуєш ти, що його глаголаше Не всегда Бог хоштит чудеса творити Но то, що вовреме наше беде і нуждей Як дабо ни мехом хлебу В зелі нам Бог на пішту сладі Нині же хлеба і мами І кая потреба чудесето года Горкою ослаждається зелії Вовремені же скончавшимся хлебом Паки нужда б ість пішти І паки старець рече ученику Благословен Бог чадо Собери і сварі зелії Сутворіже ученик по повеленью І бивши часу вкушення Ніхотяши ученик вкосити Боя се, да не паки злопо страждать Старець же знамена вварення Креста ізображенням Сам перве вкосі Умик смотрящі на нього Дерезнув косити і бейше безвреда Обрето шабоснедь сладко Якож і перве І от толі паки тем зелієм Питахосія П'ятому жалету прибайвання Його в той постійні приходяшто Мож некій текуїтені дродом Слышав облаженом кірияці Привідекнемо сейна своєго Його же нановмесець Без лют муче ше І молі свята го да помилует сейна його Он же сотворив нем молитво Єлеєм помазе його І зобразуєште на нем кресне знамінье І згна беса І возвратиться чоловік Са сейном здравим вдом свої І проповеде ше всем той чудо Проше чуже слуху у святом Во всем пределі том На чаше приходити к ним у мнозі Ін благословенія раді Ін же ізцеленья просія А ін беседовати с ним і полюзоватися От нього хотя Он же бегає славий чоловеческий От іде во внутренню і пустинню Нарицаюштою сярува І при байствне й п'ят лет Коренієм зелія нарицає Магомела Грия Питаєся і новорасльми тросніми Но і таме уведан байст от неких Іже прийдошить к нему не суще Больния своя І от духовні чистих страждущі Іх же всіх ізцеляше знамінням Кресними молитвою Невосхотеже і там у терпеті Стуженія От іде отрува І вселися в місті постом і сокровенном І даже не єдиночельник б'яший Місто же то су сакі меменоваше ся І от стояше от монастиря Сокийська Гояко дев'ятьдесят поприщ І даже древле дві реки Глубокі і схождахося Потім же із хоша Точі узнамені бивші Глубині і великі і остасія Глаголю дженеці і ако то б'я хорейки Ітамськія у них же давит К Богу вищають Та їй сушили сі реки Ітамськія І прибийст там у Киріак 7 Лядь, ангельською проходя життє Бейсдже попущені і божієм В странах тех глад і губительство І обиявшися От цей лаврій Сокийський Належаща гугнева І дошеку святому Киріаку Муляща його, да в монастирі їх прийдет Верувах обуя, коякда святий Киріак буде з ними От вратитися імат от них Боже і якож і басть Пришет же приподобний Киріак В лавру попрошені у братії Началь житі близьмо настира в пештері Учельниче, з кою в неї же прежде Приподобню отець наш Харитон живяший В то время множися Ейрису Рігенова Ейажа ради іскоренення святий Киріак Много подія труда і молитвою І словом безбожнею учени Еретическою потребляє Прелищенніх от прелісті від вращая Проверних же в вері утверждає У чесом глаголіт Киріл Списателі життя сього таку Ас рече Тоді ще, чи от лаври ефтімія великого Прийдох в лавру святого саввайку Отсую Анну еписку по безмовнику І бих от нього послан З книгами Куави Киріаку Возвищаючи убивши і вогради Святому Теретиков брани І молящі його потродитися В молитвах к Богу Вскоре педеться високумія Начальников Еретических Леонтія, произносяжчих Нагреста Оригенова Хоління Пришедже азва обітель Сокиско І дох в пештеру Преподобного Харитона І поклонившись і блаженному Киріаку В Дахі Пістолію Рекох же і Ізуст Я ж імі повелена біаха От чудна Гойуанна безмолвника Он же речемий Денескорбит пославійте отець Узрімбо вскоре Божий Облагодатю разурені Ересі Висмерити Нонову і Леонтіяву І жедугмати Оригенова і Храняху Простереже Слово Учительну Показувавшим і Буйство І Прелесту Оригенитов І якобожественим Откровенням Євленба і Стимутоя І Ресівред і Прельштенних Єй Опагоба Та же Отбеседя і Резуме В Блаженні Якулаври Великого Євтімія Черноризецьє Сымрече Се обобрате Общник Моегому Настеріасі У святому ефтімі і на пользу Мою І таку полезними повестмі І сладкою Своєю Беседою Накормив душу Мою Отпустиме Смірум Скореже Збийсце Проречення Блаженного Кір'яка І Зомроша Бовне Запой Ресем Начальницей І Расей Пасееретическа Єсила І Преста Междо Особне Ябрань на Проверніх Тоді Кір'як Безпечали Бив і Зейді Спештері Преподобного Харитона І Єде Паки на Безмолвія в Сусаким В 99-е лето життя Своєго І Безмолвство в неї 8 лет А з Жіубу Паки восхоте В виді святолепної лице Преподобного і Наследитися сладке Беседе його Прийдох в обитель Сукискою І обрет, що там ученика Єго Йоанна Ідох з ним в Сусаким К Блаженному Кір'яку Як даже приближихом Сі к Место Тому Срете нас Лев Превеликий К Блажен Єго же у Зревчі обуявся Зело Йоанжи ученик святаго Видив не ужасшеся рече Не боїся Брати Керіле Ест Босей Лев послушник отца нашого І не врешдають к нему приходящих братій Левже видив нас Гредущих к старцу у стопі спуті І у Зревь м'я в Керіак рече Се брат Муна Стиря Ма його Керіл ком не прийде І Баїст Мне рад Сотворше же молитво Дохом беседуюште І глаголимо ум неученіки Го Йоанна Отче Брат Керіл видив Льва Зело обуявся Речеком не старець Не боїся, чадо Керілі Льва того Со мною Бо прибуваєте Малое с'є зелі естрежет от Коздіві їх Беседуюште, же поведемі Много великому ефтімії І у других постейних отцех Добродетельно поживших Та же повелемі представити вкушені Ідущим женам Прийде Льв і ста приднамі І восстав старець дадемо Укрух хлеба глаголія Іди, стреги зелія Внеже рече Відійші лича до Льва с'его Не то, че острежет зеліяно і Разбойники варвали від с'ю до от гоніт Много ж да і бузлі і чоловеці І нападоша на обогое місто с'є І прогна і хлив А зжасливши ще с'я чудяксі Епрослав їх Бога покорившого Дів'я звері як уже овці Приблиг жов не год день-дин І многое учень від него приях Наутрі же сотворив молитво По дадемі благословенії І отпустиме Сміром повелепочині Ку своему провестим'я Ісше, че же обретохом Льва на поті лежаща І диві його кузла йдуща Істахом не смеюще Потеміт тим і моєго Вон же, видев насто ящих, Оставив ловитво свою І уклонісся споті дондежим інухом Место на нем же, преподобні жив'яще Сухо биє безводно і кладє за неї межі І скопав же блаженні в камені яму Собираще в ню зі мою водою Довольно б'яше йому на потребу І на напоєнні зелі через вселету Единого желета Юлія Месице бившу зною велику Ісше вода в камені собранния Іскор б'яше святей у безводі Возвед же очі на небо Помолісся глаголя Боже, напоїв і впустинні жаждуща Я б'я є висе мало облак на Цусакиму Міде же жив'яше І найде дошту круг клеті його І наполніємо вся яма І між до каменім сущтія Так облак вскорі послушараба своїго Праведно жем'ю пользи і раді глаголі Той же списатель життя сього Кирил І с'єзде сказати Ежем'я ученик блаженного Киряка Отець Йоан Павло Ходяштим нам попустинні Показай мій місто некої глаголя Се обіталиште блаженнія Марії Моліг же його да із повесмі у неї Вон женача поведеті Бе істрече прежде некоєго времене І дошту ми купно з другому Ім братом парамоном Куцу Киряку Возривши, видіхом, і здалече Некої глаголі Відважив, що якщо не так, Відважив, що якщо не так, Відважив, що якщо не так, Возривши, видіхом, і здалече Некоє го чоловека стоящта Ім нехом якопустинні кесняки І подштавшися і дохом к нему Потяште йому поклонитися І якоприближихомся К місто тому, Вон абі від нас сухранісся Бехом же страхом і уже самодержим Ім неште якого духа лукава Говидихом і стахом на молитве По молитве вже Поглядавши Сему і Оваму Обретохом пештеров землі Зрізуміхом яконі дух лукаві Донекий рад Божий єсть Іскрився перед нами І пришече близько пештері Моліхом його з заклинанням Де відси нам і да не лишить нас Моліто в своїх і полезній беседий І слышихом із пештері От веці цивий Коя її от мене хочете ползий Жена є сам грешній проста І в опросі нас глаголющі Ви кому грядете? Рехом жекней Грядемку отцу кирягу очельнику Наповеш нам Бога раді Коя її з тимі і життє твої й від куду І Коя її ради вини І пришла й сисему У нас же відвища Їдите, а може йдете Якда возвратитеся і сповим вам Може, кляхомся глаголющі Не отидим дондежені Услейшим от тебе імени і життя твоїго У нас же видеш ти нас Ніхотяще хотити На чай з пештері своя не являюще І нам поведайте у себе сіці Асна ріцаюся Марія Бех, псел, мочитательниця При церкві Христова Воскресенія І многих д'яволу із вляшена м'я У боях сі, що не буду повинна Чи їх помисло в скверніх і соблазна І приложу грехі когрехом моїм Моліхся Богу усердно Ди збавіть ми от греха такових Соблазан Единою обоумілівся серцем От страха Божія Боам і Бучарпохсус от води З'яхже і кошницю моченного боба І зі дохноштю і святаго града І поручивщеся Боже і помощи Поїдох в пустинню Бог же благоволі довести ми сему І імамо 17 лет Зде живущі І благодатию Божією неоскодемі вода Ні кошниця боба даже до днез Но, молю вас Ідите найняко отцу керія, Ко іскончайте свою службу Як даже возвратитеся, посетите мене У Богою С'яслейшавши і дохом кодцу керіяку І возвести хум й мов все Еже слейшахом від блаження Марії Отець ще керяк по чудісі Рече Слава Тебе, Боже наш Колі госокровенних святих і маше Ніточу, Можейно і Жен Работаюш тих Тебе в тайне Но ідите, чадамо я, Ко й угоднице Божієй Єже речет вам храните Возвративщеся обовтоця керіака І дохом к пештері блаження Марії І возвахом глиголюште Рабо Божія Марії Все прийдухом по повелень у твоему Но не бисто твета Ступивше же в пештерній вход Сотворихом молитво І не отвіща нам Шече же внутрі пештері Обретохом й оскончавшуюся у господи От свята гоже тела і я Благоухання вели і схождаше Но не і мехом, в отщо обліщі Погребстію І дохом живообітель І принесохом отуду все ежена потребу І облегшию Погребохом в пештери І заградихом пештеру каміннім Сьемі поведе отець Йоан А з жодівляхся таковому життю Ту Ярабо і Божія І по мислих писанію Предати в умиліні послушающим Славу же чоловику Любцу Богу Подающимо терпень і любиштим його До сели повествують Киріл Списатель життя сего Слышанна і отученика Киріякова Йоанна Потім же прилагаєте Сіє Як оскончавшися у 8-му лету Життя Киріякова в Сосакими В глубокою уже старост до спе Преподобні і менше Бо отруждення свого 107-лет І сушечеся отцею Бітелі Сокийське советувах Оглаголющи Те не представиться, далі чи живущі Отобітели наші і отець таковий І не будемо ведити чеснаго І лишимося конечного його благословенья І шече к нему Моліше його много Де прейде тут Сосакима в пештеру Преподобного Харитона Близму Настір'я Сущтою В неї вже прежде живяше Єгда сорігіните мібрасія Вон же і два умолен послушає Приведен бейвкообітели Селися в Харитоновій пештері Прежде 2-х лет своєго к Богу очествія А зжив Бог її Леголець Писатель І многий успех дошимує і приємлех От святих його обесед І полізувахся від великих його подвигов Толіку бустар сей Трудолюбив бейзело подвижен На пені їх Своосердьем стоя І ніколи праздне набретаєся Ну, іли моляшеся я лично Работа Ше Б'яше, що муж благоприступен Порозурлив Учителен і правоверен Возрастом великі крепок Безвредайма і все тело І боже, і благодаті Як даже благоволі Господь наш По многих його трудих в небесні Покойтого пресилити Вболезнен телесної приподобні впаде І мало дне і в неї прибийсть Призвавжий гуменату я обітелі і братю По очі їх оспасенні І целувавши всіх благослові Та же возряв на небо І руце-прострер помоліся У всіх братіях і предадечесною І святую свою душу в руці Господу За септемврія в 29-й день Приживе всіх в лет 109 Браті, вже плакавши много Погребоша свято, його тело Сподобающими пселма і пенім Славящий Бога І помінающе многолетній оготніка І готрудей Де будуть же і от нас Грешніх Богу нашему слава На іній прісно і в овекі веков Амін В той же день страдання Святих мученик, дадий і гавведая Пірського І сестри гаведаєвий Каздої Зрів них в прологі довольно і красно І пам'ят святих мученик І жив в Візентії Отаріан в Царство Уаленту вопосредавших І приподобного Теофана Мілостивого По його же представлені Міру Целебної отмущи його істи че Конець життя приподобного Киріака отчельника This recording is in a public domain