 I dagene frem mod den 14. marts 1920 valgfartede flere tusinde mennesker til Flensborg. Nogle er den med skib helt fra København. Andre er tået sydfra. De kommer alle sammen for at være med til at afgøre Flensborgs fremtid. Det der sker er, at i forbindelse med Versejfreden efter første verdenskrig, så bliver det besluttet, at der skal laves de her folkeafstemninger ved den dansk-tyske grænse, som skal give befolkningen mulighed for at beslutte om det vil være en del af Danmark eller Tyskland. Så de skipe og de to, som vi ser her kommer ind, det er vælgere, som kommer både nordfra og sydfra for at være med ved denne her folkeafstemning. Det der kommer med skibene, det er jo primært danskere, som kommer til Flensborg for at stemme. Det var sådan i forbindelse med afstemning, at man havde lavet sådan nogle lidt særlige afstemningsregler, som betyder, at hvis man enten var født i zonen, hvor der skulle afstemmes, eller hvis man havde været bosat der før og 1900, eller hvis man var en dansker, som har blevet udvist af de tyske myndigheder, så havde man mulighed for at stemme ved afstemningen. Og det betyder jo, at man både sindssygt fra dansk og tysk tid laves sådan en hvervekampagne, hvor man forsøgte at få tysker og sydfra og dansker og nordfra til at komme og stemme ved afstemningen. For den måned for inden den 10. februar havde der været en tilsvarende folkeafstemning i Nordslesvig, der i Danmark havde sønderyvland. Her i den såkaldte zone 1 havde man stemt ang block, og det massive flertal på næsten 75 procent havde stemt for igen at komme til at høre under Danmark, efter at ha' været en del af tyskland, siden krisafstudningen i 1864. Mores benning så rattet mod zone 2 i Mellemslesvig, og især mod afstemning i Flensborg, hvor man i modsætning til zone 1 stemte distriksvis. Vildet, den store havneby, mån også blive dansk. Her står vi foran det, der hedder Flensburgerhof. I dag er Flensburgerhof Flensborgs politikår, men i 1920 var det et hotel. Her på hotelet er der både det, der hedder den Internationale Kommission. Den Internationale Kommission, der bestod af den engelske og franske ambassadør fra Danmark, samt et medlem fra Nordsværge, skulle sikkern fri og uaufængig afstemning, og ikke mindst, at valdagen forløb brugligt. I dagene op til valget var Flensborg prøvet med flag, der viste, hvem man støttede, for udenutallige danske og tyske valgplakater. Nu står vi foran Norder Tor, som er Flensborg svartejn, og som sådan fik det også en vigtig symbolisk betydning, både for de danske og de tyske sendede i forbindelse med afstemning den fjordende mars. Det kan man se ved, at Norder Tor er afbildet på mange valgplakater, både danske og tyske sendede valgplakater, også på postkort. Så Norder Tor havde en vigtig symbolisk betydning, og det kan man også se ud fra, at det som tit var sådan en slags udgangspunkt for danske og tyske valgoptog igennem byen. På selve valgdagen var spændingen stor. Flensborg skader blev fyldt med mennesker, og mere end 50% af de stemmeberættede afgav deres stemme. Ville Flensborg måtte igennem blive dansk, når nu den nationale selvbestillelse var udgangspunktet for grænsedragningen. I forhold til valgresultatet, jamen der må man sige, at i hele Sonetog blev det en overbevisende tysk sejr. Der var 40% der stemte for, at Sonetog skulle få blivet tysk. Lidt bedre for de danske gik det i Flensborg, her var der 85% som stemte for, at det skulle få blivet tysk. Vi ved ikke præcis for mange, der stemte dansk i denne her gade, men lige op om hjørnet, der ligger Nordische Hof, det der i dag, hedder Flensborg Hus. Og her var der et stemme sted, og det var der, hvor danskerne stod stærkest i hele Flensborg. Der var der 557 som stemte dansk, mod 760 som stemte tysk. Var resultatet en afspegning af, at dansk hedden faktisk stod svære i Flensborg, end mange dansker havde håbet. Eller var det afstemningsreglerne, og det i forhold, at der kom mange flere tilleregelsene stemmeberatte i tyskere end danskere. Efter valget opstod der blandt nogen dansker den forestillende, at det hele kunne være gået mere ret færdigt til. Her til må man jo så nok bare sige, at realiteterne var lidt anderledes. Altså det var sådan, at der ikke havde været ikke været dansk flertal ved nogen af Ristagsvalgene i Tyskland siden 1881. Og tro, at det så lige pludselig skulle være et dansk flertal i 1920, det var nok heller ikke særlig realistisk. Og det var også sådan, at da det kom til stykket hjem, så må man jo sige, at de her tilrejsen stemmer, stemmeberatet, der kom sydfra, men der kom godt nok mange. Men det var ikke noget, der fik afgørende betydning for selve valges udfæld. Selv hvis man trækker dem fra, var der fortsat to trededelse flertal for, at Flensborg skulle få blivet tysk. Flensborg var at blive tysk. Altså det man kan sige var, at i forbindelse med selve valgkampagnen var det ikke lykkedes danskerne og tiltrække flere til at stemme dansk. Og det var ligesom det, der var afgørende, mere end egentlig uretfærdige stemmeraler eller valgprovirkning fra tysk siden.