 Moltes gràcies per convidar-me avui. Gerard em va fer molta il·lusió rebre el teu correu i em fa molta il·lusió estar amb ells dos, perquè tenen projectes que jo crec que són molt interessants. Després el Simón explicarà el seu, però jo crec que Toni ha tingut una intervenció que a mi m'ha encantat i que crec que hi ha molts elements de debat. I us parlaré del meu projecte, les científics del coronavirus, que és un podcast que vaig llançar el desembre del 2020. Per mi també és molt interessant estar aquí, perquè com deia el Gerard, jo soc periodista, jo estic a l'altra banda, aleshores saber les inquietuds i les preguntes i els dubtes que teniu als investigadors, que ho veieu tot des de l'altra banda, doncs per mi és molt valuós i molt enriquidor. A veure si us heu fet servir això. Quin voto apretaves, d'aquest? I cap a on he d'enfocar? Cap allà? No funciona. Ara, ara. Jo soc periodista, aleshores porto més de 10 anys com a fri, ens fem temes de ciència i salut, i al contrari que algunes professions, quan va arribar la pandèmia, jo vaig tenir moltíssima feina, com altres col·legues que es dediquen a la salut i la ciència, perquè la població volia respostes sobre el que estava passant. Aleshores, en una època, que tots estàvem confinats a casa, jo me'n recordo que cada dia era el gran gruix de la meva feina, aleshores anava TV3 a planta baixa a parlar d'alguna qüestió relacionada amb la Covid-19. Jo em trobava que havíem de donar resposta, que moltes vegades aquestes respostes no hi eren, i que l'orgència del moment també s'havia contagiat a l'agenda temàtica dels mitjans de comunicació, i parlàvem del que la gent volia, de donar respostes en relació a vacunes, tractaments, població vulnerable... I jo em trobava que volia fer-me preguntes més enllà del titular i del breaking news que, en aquell moment, ocupaven minuts de la televisió, pàgines en premsa, etcètera. Aleshores, a partir d'aquí, jo em vaig plantejar una sèrie de preguntes. Jo me n'estava donant que la majoria de veus, científics i expertes que sortien a parlar de pandèmia eren homes, que hi havia literatura científica que realment reculsava aquella percepció que jo estava tenint, que és que els homes sortien 3 vegades més a explicar la pandèmia que no pas les dones. I allò que estava posant de manifest és una cosa que, posteriorment, ens n'hem adonat tots, que la pandèmia, en el fons, tampoc ha portat res nou en el sentit que ha accentual les desigualtats que hi existien a la nostra societat, com la desigualtat de gènere, que és en el que se centra o va motivar aquest projecte. Aleshores, jo veia que, durant aquesta pandèmia, també havia parlat amb investigadores que eren molt potents, molt interessants, que a mi m'interessava saber què és el que estaven fent, quina és la seva història, i volia anar una miqueta més enllà, perquè me n'adonava que els investigadors, com la resta de la població, com els periodistes, també que estàvem allà davant de la pantalla, també estàvem vivint aquella angoixa i aquella estrès, sobretot de les primeres setmanes de la pandèmia, en què desconeixíem moltíssimes coses. Aleshores, per això jo aquí posava a punt de partir de quina és la història i a una desigualtat de gènere, que és evident, i jo el que em plantejava fer amb la meva feina, que tinc el privilegi, moltes vegades de posar el focus mediàtic, on jo crec que s'ha de posar més enllà de les agentes de les grans mitjans de comunicació, a mi m'interessava també preguntar-me qui està explicant aquesta història i la meva intenció era donar veu a les dones, tant com a font dels periodistes com a firmes. A partir d'aquí, jo vaig plantejar-me un audio sèrie, un podcast narratiu de 6 capítols, d'entre uns 20, 25 minuts, en castellà. També podem parlar del castellà i del català, perquè crec que és una discussió molt interessant, on qui expliqués la història fossin dones científics, investigadores de referència a l'estat espanyol, a més a més, en disciplines tan diverses, com la bioingeniària, les matemàtiques, la virologia, la salut pública, és a dir, donar una miqueta al mapa o una visió com més amplia i millor de la ciència, que en aquell moment de pandèmia estaven treballant incansalment per trobar solucions contra el coronavirus. Trobo que és molt interessant tot el que ens planteja un concepte que es fa servir en periodisme, que és el periodisme de solucions. És a dir, no només a assenyalar el problema que ho hem de fer, sinó també proposar o mostrar quines solucions pot haver-hi als problemes que des del periodisme moltes vegades es denuncien, i com us deia posar en valor la dimensió personal, perquè jo creia que aquestes científiques també m'interessava, entroncant amb això del podcast narratiu, com elles havien viscut la pandèmia. Vosaltres aquí deia, abans quan ens presentaven els resultats de l'estudi, és que costa molt, a vegades, que com a investigador faci en cas la meva recerca, sobretot si és recerca bàsica. Bé, a mi, com a periodista, també em costa, a vegades, que em faci en cas els editors de la tele o del diari o de la web del que sigui, perquè la gent de temàtica, dilluns deu que s'ha de parlar de canvi climàtic, perquè hi ha un nou informe de l'IPSC, fa uns mesos només es parlava de pandèmia i la resta de ciència no existia, i, per tant, jo, que també tinc unes inquietuts, com a persona i com a professional, de vegades vull col·locar temes, com aquest que ara us presentava, que no tenen lloc als mitjans de comunicació, perquè no tenen diners per dir-hi endavant, o no volen invertir diners, que és un altre tema, projectes com aquest. Llavors, jo també m'he de buscar la vida. Per sort, en aquella època, el Nacional Geogràfic Society de la Revista va entendre que això estava passant, que hi havia molts fril·lents que s'havien quedat amb menys col·laboracions, o volien tractar temes de més llarg recorregut, que els mitjans no estaven en aquell moment per comprar, i, per tant, va llançar uns fons d'emergència per periodistes fril·lents, perquè, a més a més, jo crec que és molt interessant, des dels seus contextos, poder-hi explicar com havia impactat la pandèmia a les seves comunitats. Llavors, jo aquí vaig veure l'oportunitat, que et parlaves abans d'oportunitat, jo crec que és molt interessant aquest concepte, tenir l'olfacte, l'estómac de trobar el moment en què hi ha un tema que interessa com la pandèmia, el gènere, jo crec que són temes que estan al debat mediàtic i social, vaig demanar ànimes, me'ls van donar, i va sortir aquesta audiocèria que podeu recuperar a les principals plataformes d'espot i fa, i Vox, Apple, Podcast, i que va distribuir l'agència 5. Us he portat el teaser, perquè veieu una miqueta d'aquest tracte, i ho deixaré aquí, llavors passarem molt ràpid les diapositives, perquè veieu les 6 protagonistes de l'audio-sèria. Ara això és un audio, i no sé si des de les taules pot reproduir. Sí. Fue la científica que descubrió el primer coronavirus del mundo, pero su figura ha quedado en el olvido. 50 años más tarde de aquel hallazgo, muchas investigadoras continúan invisibilizadas, sobretodo en tiempos de pandemia. No somos honguellos. Nosotros somos chinos, por eso. No precisaría me preocupar. No es la primera vez que en nuestro país se encuentra a enfrentar emergencia nacional. El nuevo coronavirus no discrimina. Pero la sociedad ha acentuado sus desigualdades como la brecha de género. Las científicas lo tienen más difícil para sacar adelante su carrera investigadora. Mujeres expertes en virus, matemáticas, bioingeniería, nanotecnologia y salud global cuentan en primera persona su esfuerzo por encontrar nuevas terapias, diagnósticos y vacunas contra la COVID-19. Las científicas del coronavirus, retratos sonoros de una pandemia. Un audio-sèria original de Núria Har para Agencia Sink, financiada contra la Covid-19. Final de Núria Har, para Agencia Sink, financiada con fondos de emergencia para periodistas de la National Geographic Society. Això és el teaser dels 6 capítols que té l'audio-sèrie, que Agencia Sink va difondre cada episodi té un article on es resumeix el capítol i, posteriorment, ara a finals de l'any passat, aquest treball va rebre el premi prismes, el millor treball de ràdio dels museus científics coruïenses. Per tant, estem molt contentes per rebutar aquest reconeixement a la feina que van fer des de Sink. Aquest comandament, ara. Molt ràpidament, perquè estic fora de temps, les protagonistes de les científics del coronavirus són 6. Raquel Lloti, que ara mateix està al Ministeri de Ciència i Innovació en aquell moment dirigirà a l'Institut de Salut Carlos III, és l'única que vaig entrevistar per Zoom. Totes les entrevistes són presencials. Jo crec que això és important i es nota a l'hora de fer ràdio, perquè moltes vegades, si teniu alguna petició amb ràdio, podeu dir, però això per telèfon ho arreglem. Jo soc molt partidària d'anar a l'estudi o de quedar amb el periodista i el resultat és molt diferent, això es nota. Ella va ser l'única que vam fer per Zoom, perquè quan vaig anar a Madrid, havíem quedat amb l'entrevista, estava positiva de Covid-19, encara no hi havia vacunes, i parlem d'això en el capítol, i jo crec que és molt interessant el que explica la Raquel Lloti. A banda, o si podeu passar des d'allà, potser... Isabel Sola, que és un dels grans noms a l'hora de desenvolupar vacunes, és una altra de les protagonistes... Ep, ara sí que m'ha funcionat jo, crec, el botó. La Laura Lechuga, que és una investigadora de l'Institut Català de la Nociència, que és l'única espanyola que liderava un projecte en fons europeus per trobar solucions per la pandèmia. Passeu-vos-hi, perquè... La Núria Montserrat, que des de l'IVEC, l'avió enginyeria estava treballant per trobar tractaments amb els seus organois contra la Covid. La Clara Prats, jo crec que coneguda per tots perquè sortia cada dia en els moments més durs de la pandèmia explicant com estava la incidència i prediccions de futur. I per últim, Margarita del Bal, que ha estat una de les grans veus de la pandèmia. Aquesta pandèmia també ho podem parlar, hem vist com alguns científics s'han convertit en roques tards. I Margarita del Bal és un exemple curiós, perquè abans que parlàvem de xarxes, no té Twitter. Per tant, ha arribat als mitjans de comunicació saltant-se l'avió de les xarxes socials. I també és un exemple, jo crec, que molt interessant. Jo crec que no tinc cap més diapositiva, o potser ni alguna més, no, ja està. Un plaer parlar-vos de les cientifices del coronavirus, si ho voleu escoltar, estan obert i estaré encantada de respondre les preguntes després. Gràcies.