 Jó, ez is működik. Nagyszerű. Én is üdvezlek. Mindenkit köszönjük, hogy ilyen sokan eljöttetek. Az én érdeleldásomnak a címe, az az, hogy károsja az MDMA, és ez így egy nagyon rövidés, lényegre törőkérdés, azonban attól tartok, hogy a válaszra közel sem lesz ennyire egyszerű. Tehát nem lehet egy egyszerű, igen, nem válaszba tömöríteni. Mert elkezdenek belemenni a részletekben, azt mindenféle képen kiszereltném emelni, hogy ezzel a kérdésre kapcsolatban nincsen egyértelmi tudományos konszenzús. Mostában sokat emlegetjük, elsősörből a krimaválság al kapcsolatban, hogy 97%-os tudományos konszenzús van, és ilyen mértékű konszenzús ezzel a kérdésre kapcsolatban, hogy károsja az MDMA vagy nem, egyszerűen nincsen. Ennek megfelelően, én az elődést nem annak szánom, hogy itt most megmondom a tutit, és megmondom, hogy mi pontosan erre a kérdésre a válasz, hanem inkább, amit szeretnék, hogy elmondani nektek azokat, a fő publikációkat, például tanulmányokat és kisérleteket, amelyek relevánsak ennek a kérdésnek a megítéléséhez. Ezzel fogom az előadás első felében csinálni, utána fogok nektek meselni egy tanulmányról, amit tavalyírtunk Londoni kollégákkal, amely szerintem fontos kontekstust ad a tudományos szakirodalonnak az értelmezéséhez. És végül, de nem utolsó sorban kicsit megpróbálom összegezni a dolgot, és azt is elmondom, hogy személy szerintem károsi az MDMA. Szóval MDMA, hogy a Peti is mondta, ez a Metilene Dioxymetanphetamine teljes nevén, amit azért így érdemes kimondeni, mert ebből kiderül, mint hogy a Petya is elmitette, hogy ez rokomolekulája a metanphetaminnak, ez az, amit a Breaking Badben is főznek és kristálmász, és mivelki tudja róla, hogy nagyon-nagyon-nagyon rossz. Igazából, amikor az MDMA elkezdett beindulni a 80-as években, az nagyjából ugyanaz az idő volt, amikor a tudományos közvélemény elkezdett arra rád öbbenni, hogy különböző anphetamin származékok. Elsősorban a metanphetamin vannak van neurotoxikus hatásra. A neurotoxicitásra azért csak annyit értek, hogy eddek a szernek a fogyasztása, vagy az idegseiteknek az elhalásához vezet, vagy valamilyen károsodástok az idegseitekben, aminek a hatására kevésbé lesznek funkcionálisak. A 80-as években rájöttek, hogy a metanphetamin az erősen neurotoxikus, és hirtelen felüttötte az MDMA is a fejét, ami egy roko molekula, eléggé logikus volt, hogy akkor nézzük meg, hogy az MDMA is neurotoxikusá. És ezeket először állat kísérleteken vizsgálták, 80-as években, és több klasszikus tanulmány is született ebben az időben, és elsősorban egy ICC-nevi módszerre, ez az immunoszájt a kémisztria, mert igazából egy ilyen flóreszenes mikroszkópteknika, ami igazából meg lehet világítani, hogy hol vannak egyes molekulák egy biológiai mintán belül. És ezeket a kísérleteket elvégezték rácsálókkal, ahol ugyánlították be ezt az ICC kísérletet, hogy flóreszenesen világítson ott, ahol szerotonin van. Hogy a pető is elmültette, a szerotonin az egy ingerültát tűvő anyag, és az MDMA-s és orban ezzel a szerotonergikus rendszerrel kölcsön hatásba. Amit itt láttok a képen, vagy itt ez az egyik klasszikus, ez az Ó híren 88-astanulmán, jó régi, és igazából, amit itt lehet látni, az a szerotonin axonoknak a sűrűsége rácsálók, és nem emlékszem, hogy padkányok vagy egerek voltak, de ez itt amit itt láttunk, ez a kontrol csoport, itt nagyon sok fehér vonnalat látunk, ami azt hiszen, hogy nagyon sok szerotonergikus axon van, és itt pedig az MDMA csoporta, ahol látványosan kevesebb van. Az axonok, bocsának csak az axonokhozok, tőnképpen a kábelek, amelyek összekötik az idegeket. Tehát amikor azt mondom, hogy itt kevesebb szerotonergikus axon van, az azt jelenti, hogy kevesebb olyan kábel van, ami ezt a szerotonergint ingelőlet átivű anyagot alkalmazná. Nem akarok belemenni a hatásnak, vagy bocsának a károsodásnak a mechanikusában, de az oxidatív stresszhez van köze. Tehát az MDMA-nak a metabolizmus a során olyan anyagok keletkeznek, amelyek nagyon reaktívak, és meg tudják és nagyon reaktívak kölcsönatásoknak különböző molekulákkal, és ezáltal sebbeket tudnak okozni a sajtben. Ami ezeken a képeken annyira nem látszik, de igazából ezek az axonok, tehát ezek a kábelek, ezek az MDMA oldalon nagyon-nagyon meg is van a tagadvat. Ezek kevesebb van belül, nem sokkal vastagabbak is. Igazából ezek az axonok, így elkezdenek az MDMA használata tenni, és feldózodni, és egyszer csak aztán eltűnnek. Ez a kísérlet, ezt sokszor meglátt ismételve, többfajta a rákcsálóban és fülemősökben, és gyakorlatilag elégé konzisztens volt ez az eredmény, ez az serotonergikus axonoknak a száma erősen lecsökket. De nem csak az axonoknak a száma, hanem egyéb molekuláris komponések is az ajban, amelyek ez a serotonergikus rendszerhez költettőek, magának a serotoninnek a koncentráció, és jóval kisebb azoknál a rákcsálóknál, akik MDMA-t fogyasztottak, tovább a nagyon jelentősen lecsökken a TPH-nevű enzimnek a koncentrációja. Ez azért fontos, mert az az enzim, amelyik beindítja a serotoninnek a szintézisét a szervezeten belül. Ígyhogy ebből nagyon erősen lecsökkent a sert molekulánnak a sűrűsége. A sert az egy gyakorlatilag egy pumpa, ami az idegsyajteknek a sajtfalában helyezkedik el, és ez, ami mozgatja a szerotonint, a sajtánki, a szálítja, a szerotonint kiésbé a sajtből. Tehát nem csak arról van szó, hogy a serotonergikus axonok száma csökkenem, általában véve nagyon sok ilyen komponens, amely ez a serotonergikus rendszerhez költettőezek, valamilyen redukcióm, valamilyen fajta csökkenésen mennek át. Ez az alaphányzat, és amit ezek a kísérletek kijöttek, rögtön heves vitailis indult ezeknek az értelmezésérel. Többnyire ezek a képek, amelyeket itt is látunk, ezek egy-két hétel azután készültek, műten az egerek MDMA-ztak, és hamar beindult róla a vita, hogy akkor itt most miről is van szó, arról van szó, hogy itt tényleg, itt az az összes idegsyajt ezek elhaltak, és ezek káó vége, vagy pedig arról, hogy itt adott esetben csak egy ideglenes visszahúzódásáról van szó, a serotonergikus rendszernek. Itt most nem akarok belemenni a részletekben, mert az nagyon meszevezet nem inkább, de erről nagy viták voltak, hogy akkor itt tulajdonképpen egy ilyen állandóváltozásról van szó, vagy pedig csak egy ideglenes változásról, amivel a szervezet arra reagált, hogy egyszer az MDMA hatására nagyon felment a serotoninnak a szintját. Amit fontos elmondani, hogy ha alunk az egereknek MDMA-t, és utána várunk sok időt, azt hiszem 8 hónapot szoktak tipikusan, akkor utána, hogyha ugyanezni a kis életet elvégezni, akkor az egerek esetében gyakorlatilag teljesen visszanődiknek ezek a serotonergikus axonok, tehát regenerálódik az idegrendszer. Visszont, hogyha ugyanezni a kis életet fő emlősőkkal végezzük el, akkor ez a regenerálódás nem lenne teljeskörül. Általában a fő emlősőkkal ugyanis sokkal drágább és macerásabb kis életezni, azért sokkal kisebb a vintavétel, nagyobba statistikai bizonytalanság, de azt lehet elmondani, hogy a fő emlősők esetében egy olyan 70-80 százalékus a regenerálódás egy ével az MDMA fogyasztása utána. Ez az egyik első fontos kérdés, amivel a szakirodalom tele van. És pedig az, hogy releváncsi a dózis, amúgy ezeknek az állatoknak adagóják a szert. A legtöbb állat kísérletben, a legtöbb ráksálókkal való kísérletben, tehát egerek és patkányok esetében, úgy néz ki, hogy élik ezek az állatok az MDMA mentes életüket. És akkor úgy tenni a jön 4 nap, amikor naponta kétszer kapnak 20 mg per kg MDMA-t. A gyorsan átszánítunk egy 80 kg-os embere, azt jelenti, hogy 1 600 mg az 1,6 mg MDMA napi kétszer 4 napon keresztül. Igen, akkor ti is érzékerítek, hogy ez egy embertelen mennyiség. Ez a legnagyobb ozorai bulilovagokat is leteríteni. Tényleg eszméletlen nagy mennyiségeket adnak ezeknek az egereknek, de azt hozzá kell tenni, hogy általában nemcsak, amikor különböző affetamisz-hármazékokkal kísérleteznek a tudományba, a rágcsáloknak mindig sokkal sokkal nagyobb adagokat szoktak adni, és ennek az azok a, hogy a rágcsáloknak a 8-10 szert gyorsabb a metabolizmus, amit nekünk. Tehát ő belülük ennyi szert gyorsabbban őrül ki az MDMA, és ezért szoktak ilyen nagyon nagy adagokkal kísérletezni. Toábbá azt is hozzá szokták tenni, akik állatokkal kísérleteznek, hogy itt nem az a cél, hogy most az egerekről egyenesen rávettítsük az emberre, hanem inkább az, hogy megismerjük a mechanizmusát a szármák. Tehát az egereknek oki adunk egy ilyen nagyon nagy adak MDMA-t, abban látjuk, hogy van valami károsodást. Valószínűen az embereknél nem ugyanilyen ilyen a mértékű, de valószínűen, hogy ugyanazok, vagy hasonló mechanizmusok vannak az embereknél is. Szóval amit itt rögtön fontos hozzá tenni, mint ahogy azt ermítettem, amikor a regenerációról volt szó, hogy a regeneráció gyakorlatilag teljes mértékű a rágcsálóknál, a fű emlésöknél nem. Tehát ez a példa isük ezzelből azt mutatja, hogy azért a állat kísérletek között is van. Különbségeket adtunk, hogy még állattatveszlők modáljul, és ezekből nem lehet egy az egybe az emberekre való hatására következtetni egy szárnek. Szóval milyen helyzet az emberek kísérletekkel? Ezt a fajta klasszikus én így szétség kísérleteket nem lehet megcsinelni emberekkel, vagy legalábbis nem úgy, hogy utána életben maradjanak, mert ezt fel kell szeletenni az agyot, de viszont 80-as évek végén a 90-as évek elején nagy fejlődésnek indulta a különböző agyik képalkotó eljárások, és ezek közül, ami nekünk a legfontosabb, azok a úgynevezett Petzkenek, ez a Positon Emission Tomography, ez egy agyik képalkotó eljárás, amivel nagyon hasonló kísérletet lehet elvégezni élő embereken. Igazából, amit ilyen Petzken kísérletekkel tudunk nérni, az ennek a sert molekulánnak a koncentráció azagyban, ez a sert, amit említettem korábban, ez az a molekula, ami a serotonint mozgatja a sajtfalon keresztül. Több ilyen talulmány is készült, ilyen Petzken tanulmány, MDMA és exezifogyasztókra a 90-as évektől kezdve, azt hiszem összesen 13, és ezek eléggé egyértelműen azt mutatták, hogy a kortékus régiókban, ennek a serotonin transportájának a sűrűsége, exezifogyasztóknál egyen 20-30 százalékkal alacsonyan. Itt kítettem egy ábrát ebből a kis 2010-es pépőrből, ami szerintem a legjobb, ez a legnagyobb bintavételő, mert a legjobban kontrollált kísérlet, és közelből amit itt lehet látni ezen a top panelen, ez ez a serotonin transportárnak a sűrűségének a beszélése. Itt a világos szűrke az az, ami a exezifogyasztók, a sötét szűrke pedig a kontrollat, és ezek a különböző oszlopok ezek, meg a különböző agy régióknak fel elmegít, ez a felső panel, ez a kortikus agy régiók, tehát a külső agy kéreg, és igazából ez az, ahol megfigyelhető a szert sűrűségének a csökkenése. Adjártettem ki ezt a képet, mert arra felszállettem viszont hívni a figyelmet, hogy oké, oké, a legtöbb ábrán kisebb ez a világos szűrkezőnall, de azért még nagyjából a normális szóráson belől van. Tehát amikor kijöttek ezek a pépőre, ezek a peckenekkel, akkor igazából az veledtöldött fel, hogy jó-jó, oké, rendben, 200-alékkal kevesebb bennek a szertnek a sűrűségé, és ez egy nagyon rosszú ranzik, általában nem szeretjük a valami ilyen agykomponálisukban kevesebb van, de mi gyakorlatilag ennek a van-e valamilyen funkcionális következménye, hiszen mégis csak a természetes variabilitáson belől van, azok a szert értékek, amelyeket az exázi fogyasztoknál látunk. És akkor a közvetlen ebb hatásoknak a mérésére, igazából elkezdtek egyen kognitív testeket végezni, ez egy olyan terület, ahol több az ellentmondó tudományos eredmény, de azért azt hiszem összeségében el lehet mondani, hogy ez konszisztensen kivagmutatva az exázi fogyasztok általában rosszabbul teljesítenek kognitív testeken. Itt megint csak nem arról van szó, hogyha megkérdezzünk egy exázi fogyasztok, hogy mennyi kettő meg 3-ő hosszú másodperce kell lefagyna, és az ujján számolgatna, hanem arról, hogy valahol inkább az ilyen normális szóráson belüli tartománynak az alsó felében van, hogyha olyan feladatokat adunk neki, hogy például 5 másodpercán keresztül kell memorizálni 10 számélyet, majd visszafele elmondani. Erre átlagosan olyan 5-6 számi egyre emlékeznek az emberek, az exázi fogyasztok meg inkább 4-5-re. Tehát amikor a kognitív képességek csöckenésről beszél, akkor erre kell gondolni, nem pedig arról, hogy ilyen zombikat kapnánk. A másik probléma, ami felvetődött még az exázi fogyasztókal kapcsolatban, azok a depressző és a különböző hangulati problémák. Itt is valamennyi lehet olyan tanulmány találni, amelyek nem találtak különbséget exázi fogyasztók és a kontrócsoport között, de azért általánoságban elmondható, hogy több tanulmány mutatott ki különbségeket, mint amit nem. Amit el szeretnék gyorsanik még mondani, hogy ami egy nagy különbség itt az ember és az állat kísérletek között, többek között, hogy az összes ember kísérlet az ilyen retrospektív kísérlet. Tehát nem arról van szó, hogy veszünk embereket, és akkor véletlen szerülyen valakinek adunk Mdm-át a kontrócsoportnak, nem is utána összeosonlítjuk őket, hanem egy adót időpontban begyűjtünk embereket, akik már Mdm-áztak, fogyasztaszit használtak, és őket összeosonlítjuk önokkal, akik még nem. Amit ebből nem tudunk, hogy voltak egy különbségek, adott esetben ekkégy csoport között, mi előtt elkezdtek volna exterzit használni. Ez különössen jelentős a hangulati problémák esetében, mert sokan hangosztatják, hogy valószínű, hogy azért vannak ezek a hangulati különbségek exterzit fogyasztok és nem fogyasztok között, mivel már ezek a problémák jelen voltak, az exterzit használat kezett előtt, és sokan pont azért kezdene kell exterzit használni, hogy a saját maguk hangulati problémáit kezájék. Akkor most egy pillanatra megállnék, és akkor gondoljuk át, hogy eddig ugye mit ponttam, állat kísérletek alapján eléggé konszisztensen kimutatató, hogy a serotonergikus rendszer valamilyenféle csökkeni sem megy át, ez kimutatták többfajta elmlősben, az ember kísérletek alapján, amiket ezzel a pezkennel lehet nézni, szintén hasonló eredményeket látunk, és úgy néz ki, hogy ennek vannak funkcionális következmény, és hiszen csak kell, mint a kognitív képesség, mint hangulati problémák is jelentkezhetnek. Egyelőre nem túl rózsás a helyzet, viszont amit eddig nem hangsúlyoztam, az a dózisnak a szerepel. Ezt minden ilyen értjük, hogy például az alkohol esetében, az nagyon-nagyon más alkoholfogyasztói szokás, hogyha valaki mondjuk egy héten, nem tudom, hogy együtt alkalommal elmegy berúgni, vagy azzal szerben, hogyha valaki péntek esényként megiszik együtt a barátaival. Mind a két esetben alkoholfogyasztásról van szó, de az első esetben nagyon valószínű, hogy ennek lesznek káros következményelj, a második esetben viszont nem. Az alkohol esetében minden ilyen, különösenk Magyarországon van arról fogalmunk, hogy ki az, akik a kemény alkoholfogyasztó, ki ki közepesek és kismértékű alkoholfogyasztók, azért, mert az alkoholfogyasztás az a társadalomnak a része, a barátainkkal iszünk, a családunk előtt is alkoholt fogyasztunk, és ezáltal van egy képünk arról, hogy körülbelül ki mennyire kemény fogyasztó. De ez, ami pont nincs meg az MDMA-nál, mert az MDMA egy illegális szer, és ez egy rejtőzkodő viselkedés, és ezért nagyon nehéz egy ilyen pontos képet kapni arról, hogy akkor igazából az MDMA és exázi fogyasztó között, ki az, aki kemény fogyasztónak számít, és ki az pedig mondjuk egy moderát fogyasztónak számít. És akkor itt kanyarodnék rá arra a kutatásra, amit tavaly publikátunk Londoni kollégákal, pontosan ezt akartuk megvizsgálni, hogy igazából azokkal az emberi tanulmányok, amik exázi fogyasztókról készültek, az abban részfevő exázi fogyasztók ők, mennyire reprezentatívak, azt ahogy az exázi egyébként használják. Az első lépcső, amit tettünk, az az, hogy jösszegyügy töttük a szakirodalomból ezeket a Petscan stadikat, tehát ez az, amivel ennek a sert molekulának a sűrűségét lehet mérni, és itt van az összees tanulmányúj megjelent ebben a témában, itt a mellette ez az osztap, ez a usual doszt, tehát egy alkalommal látlagosan hány ekítvesznek be az emberek, mellette a use frequency, tehát egy hónapban hány szor használják, ez egy életemből bevegt tabletának a veslís, és végül a mintamagában a tanulmájban. A legalsó soron itt megkiszámoltuk azt, hogy mi itt az átlagos értékek, tehát ezek a tanulmányjuk alapján átlagosan kettőegész hét tablet, tehát vettek be a részevők egy alkalommal, és átlagosan kettőegész négy szerekiztek egy hónapban. Biztos, hogy bennet van akkor évkultúra ebből emberek, ugye azért soknak tűnik, tehát ugye azért ez egy elégi soknak tűnik, tehát ugye fennet ugye lehet, hogy mi járunk olyan társaságok, bahol nagyon moderált a ecstaszinnak a fogyasztása ugye, az embernek az ilyen személyes banyomási alapján nehéz eldönteni, hogy mégis csak mi az átlagos fogyasztás. És ezért kezdtünk kell kollaborálni egy angol projekte, a Global Drug Survey, amit Adam Winszok csinál a Júzsílán, és bocsanadítmos beszúrok három perc-reklámot. A Global Drug Survey ez egy online study, amelyet bárki kitölt hát az interneten keresztül, nagyjából egy órált eszigényben, és pontosan azokat a kérdéseken megy végig, amelyeket nagyon nehéz megtudni a drogfogyasztása a kapcsolatba. Milyen drogokat fogyasztottál az elmúlt évben, milyen dózisban fogyasztottat, hányszor fogyasztottat, egyedül vagy barátokkal, mi az, ami motivált, hogyan érezted magadatőle, satebbi, satebbi, satebbi. És ezeket gyűjti össze, ez a Global Drug Survey ezekre a kérdésekre válaszokat, és ez egy nagyon-nagyon hasznos adatbázis kutatóknak, mivel ezáltal meg tudjuk ismeri még is, csak hogy globálisan, hogy néz ki az exzázi fogyasztóknak, milyen mértékben fogyasztanak. Ez minden évben van, általában ilyen 100 ezeren tölti ki évente, az 2020-os az aztán az még nincsen fent, valamikor márciusban fog lenni, de aki szeretnél magam, hogyan hozzá járulni a sziedelikus kutatási területek, az az, hogy kitörtitek ezt a Global Drug Survey, ez egy egyszerű és mégis nagyon haszlos módja. Elkezdtünk kollaborálni mi is ezzel a Global Drug Survey-jel, és igazából az ő adatbázisukból, pont azt haláztuk ki, amit a Petscan-nél is leértek, hogy az exzázi fogyasztók, általában hány tablettát vesznek be, és milyen sűrűséggel használnak exzázi. Igazából itt mind a histogramokban, mind pedig alatt a tálbázaton, ugyanaz az információt mutatom, nektek a baloldál az a usual amount, tehát hogy ez az egy alkalomban, általában hány ekit vesznek be az emberek, de meglepő módom a legtöbbben majd a 50% az olyan egy eki körül van, akkor itt ez az egy és másfélek, így között ez a másfélek kétekkel, ami pedig egy olyan 30%-a részvevőknek. Amit itt melletteláltunk, ez pedig a használatnak a sűrűsége, itt ez az első oszlop, majd nem a részvevőknek, 40-45% ezzel kik évi egy-két alkalommal használnak, mellett a 30%-a, kik nagyjából minden két havonta, ez a minden havonta nagyjából ezzel 15%-a. Erdmékezetek vissza, hogy egy pár szágydal ezelőtt azt mondtam, hogy a Petzkent tanulmányokban részvevők, átlagosan egy alkalommal 2.7 tablettát vesznek, és átlagosan 2.4 alkalommal használnak, ezt az itt egy hónapon belől. Úgyhogy a sokkal sokkal nagyobb igazából, mint amit ebben a táblázatban látunk, azért itt ki is emeltem pirossal mind a táblázatokban, mint pedig a histogramokban, azt a kategóriát, amelybe belédlene a Petzkent-nen részvevőknek az átlaga. Tehát igazából, amit erről az ábráról megtudunk, az az, hogy igazából ezek a tanulmányok nem az átlagos ekifogyasztókra fókuszálnak, hanem a nagyon kemény exsezi fogyasztókra, kik az átlagnál sokkal sokkal többet fogyasztanak. És hogyha az ember rosszoroz, akkor kiveltelből az adatokból számolni, hogy mind a fogyasztás, mint pedig az egy alkaloma lefogyasztott átlagos adag tekintetében, azok a Nyurő Magings Study, kizáról alag az exsezi fogyasztóknak a legfelső 5-10 százalékára fókuszálnak, jelentve egy másik képpen meg lehet fogni ezt úgy is, hogy akik részveknek ezeken a kísérleteken ők átlagosan egy évben 720 százalékkal több exsezi fogyasztanak, mint egy átlagos használó. Ezt a tanulmányban, itt kifejezetten ezekre a Nyurő Magings Study-kra fókuszáltunk, de hogyha megnéznék a többi emberekkel kapcsolatos endémen kutatást, ott is nagyon hasonló számokat látnánk. Tehát emítettem azokat a tanulmányokat, amelyek kognitív visszaesésre beszélnek exsezi fogyasztók tekintetében, ott is nagyon-nagyon heavy-júzerekre fókuszálnak a kutatók. A itt fontosnak tanálok kiemelni, nemcsak arról van szó, hogy itt a legtöbb tanulmány ezekre a heavy-júzerekre fókuszál, hanem gyakorlatilag az összeestet nincs egyetlen egy olyan tanulmány sem, ahol mondjuk a hasz, ahol a része vők mondjuk ezt a évítizenkét ekitablettát vennébe, ami egyébként a globálisan az exsezi fogyasztóknak az átlaga mindegyik sokkal többet használ. Tehát igazából nincsenek kutatási adatok az átlogos félhasználokról, kizárólag ezekről a nagyon kemény félhasználókról. Ugyanit, amikor itt az exsezi fogyasztásról beszélek, akkor itt a exsezi tablettáknak a számáról beszélek, de ugye minden exsezi tablettánnak más és más az MDMA tartalma, és a publikációban összegyűjtöttünk sok adatot rendőrségileg foglalásból, meg különböző drogtest servisektől, és azok alapján kiszámoltuk, hogy ha a figyelembe beszéljük az exsezi tabletták, MDMA koncentrációnak változását is, akkor is ez a orjási dolz is különbség nem tűnik el, akkor valószínűleg nem 720 százalékkal fogyasztottak többet, akik része eztnek a kutatásban, hanem csak 530 százalékkal. Tehát, hogyha figyelembe beszéljük ezt a variabilitást, igazából akkor sem tűnik meg az alaptézis annak, amit mi itt a kutatásban kimutattunk. Sokan kérdezdik, hogy jóké, de miért van ezt, hogy a kutatások ezekre a nagyon kemény felhasználókra fókuszálnak, és az az igazság, úgyhogyha beszélünk arról, elről a kérdésről azokkal, akik csinálták ezeket a talolmányokat, ők több, mire igazából nem is tudták, hogy ők ilyen nagyon kemény felhasználókra fókuszálnak, hiszen erről nem volt felmérés. Ez a Global Drug Survey, 13-ban indultált. Ez nem régúta van, hogy így értjük jobban globálisan, hogy az X-ez itt hogyan használják. Ezben a másik, amelyen informális hátérbeszélgetésekből azért kiderült, hogy a legtöbb ilyen tanulmányra, és itt most lehet mind ezeket a Petzkenneket, meg az összes több itt mondan, figyelembe venni, hogy itt majdnem mindegyiknél, ugye az van, hogy ezek egyetemi kutatások, van egy valószínél psziológia, vagy egy psiatraintézete az egyetemnek, hogy ezek kell kábítósokat tálni, menjünk a psziésintézetbe, és szedjük őket onnan. Na jó, de hogyha onnan veszük igazából a részeből őket a kísérlet, ez akkor természetesen, csak nagyon kemény fogyasztókal fogok találkozni, szépen azáltal, hogy psziátraintézetből szerzlek X-ezi fogyasztókat, amely nyilván csak olyanok kerülnek be, akiknek valamilyen problémát okozott az X-ezi szerehasználat. Igazából ez vicces, de tényleg így van, hogy nagyon jellemző a tudományról, hogy itt vannak ezek a Petskén kísérletek, amelyek technikailag is nezek, mégis ezért rádiotív anyagokat kell az agyba jutatni, sok 100 ezer meg millió doláros a költség, minden tényleg nagyon preciz, jó le van dokumentálva, de igazából sokkal hasznosabb lett volna, hogy a kutató csoport elküld egy pihd-diekot a helyi részínába, és kicsit körben ész, hogy akkor tényleg, hogy is használják az egstázítés. Igazából ez sehol nem merült fel, hogy a Petskénet csinálni, mert mindenki csak a helyi szíjátvíntézetből szette a részvevőket. Szóval akkor végül szeretném kicsit így összefogni ezt az egészet, és a legfontosabb, amit szeretnék hánkszőzni, nem csak a egstází és az MDMA-val kapcsolatban, nem általában, hogy amikor drogókról beszélgetünk, van ez a káros, nem káros veszélyes, nem veszélyes, de ez egy nagyon buta kérdés, vagy nem egy eléggé miére. És nem lehet megválaszolni a nélkül, hogy valamilyen referenciát tennénk a dózísra. Megint csak visszatérnék az alkóra, de ezt minden ilyen tudjuk, és az élettapasztalatunknak a része, hogy azok, akik nagy mennyiségben gyakran fogyasztanak alkoholt, hogy gyakran előfordulnak negatív következmények, de az, akik pedig moderáltan fogyasztal alkolt és ritkában, ott meg igazából nincsenek negatív konsekvenciák. Ez minden drognál így van, sok meg kevés egyadó drogból ez, ez mindig szerfüggű, és ezt az ő maga kontekstusában kell megérteni. Azt vezetném, hogy szeretné mondani, hogy szerintem az eléggé egyértelmű azért így összeségében a tudomány a szakirodalomból, hogy a gyakor és nagymértékű exzazifogyasztás az nagyon valószínű, hogy beavatkozik ebbe a szerotonergikus rendszerbe, valamilyen károsító hatáshajt végle, és ennek ezzel is következményei. Minden egyes kis élet, amit elmitettem, mindegyiben bele lehet kötni, egyiknek nincsen tökéletes metodológiaja, de azért, hogyha összeségében, így a big picture-t, így megpróbáljuk összeténe az összes tanulmángyolokat, és szerintem az eléggé egyértelműen látszik, de hogy elmitettem az elődés elén nincsen szászállzalékos tudományos konszenzió a kértéssel kapcsolatban. Ami a moderált fogyasztást illeti, amikor mérséget exzázi fogyasztáson beszélünk, évi két-három alkalomal 150 millígram közül, arról meg igazság szerint nagyon nehéz bármit mondani, mert egyszerűen nincsenek róla adataink. Mondtam, nem csak az van, hogy a kis életek nagy része a kemény felszállalokra fokuszálalma, az összes, és tényleg gyakorlatilag semmilyen kutatást nincsen a moderált exzázi használat következményeivel kapcsolatban. De azért azt hiszem, azt el lehet mondani, hogy csak például beszélgetnünk olyanokkal, akik részvesznek ilyen PTSD-s MDMA-terapián, hogy azért nem zombisodnak rááltalában az emberek ilyen kismértékű MDMA-fogyasztástól. De mindenféle képen igazából, ami a lényeg, hogy feletkezünk meg arról, hogy most az MDMA az káros, meg az alkal, meg a fű, és ezt a kérdésre sokkal inkább mindig a dúzisnak a kontaktusában próbáljuk meg megérteni, és próbáljunk meg moderáltan fogyasztani. Köszönöm a figyelmet!