 Eldonet av H. C. Andersson. Detta är en LibreVox inspelning. Alla LibreVox inspelningar är allmän egendom. För mer information eller för att anmäla dig som frivillig, besök LibreVox.org. En soldat kommer skerande framåt landsvägen. Ett, två, ett, två! Han hade sin rensel på ryggen och en sabel vid siden, till han hade varit ute i kriget och nu ska han hem. Så matte han på landsvägen en gammal hexe. Hon var så styrg och ful och hennes undaläpp hängde ända ner på bröstet. Hon sa, gå afton soldat! En som vacker sabel och stor rensel du har! Du ser mig ut som en äkta soldat! Nu ska du få så mycket pengar du nånsin kan önska dig! Tack ska du ha på din gamla hexe, sa soldaten. Ser du det här stora tredet? sa Hexen och pekade på ett tredd som står bredvid om. Det är alldeles ihåligt inuti. Där ska du klättra upp i toppen så får du se ett hål som du kan släppa den ner igenom. Och på det sättet kommer djupt ner i tredet. Jag ska binda ett tåg om livet på dig så att jag kan hissa upp dig igen när du ropar på mig. Vad ska jag göra ner i tredet? frågade soldaten. Hämta pengar! sa Hexen. Du ska veta att när du kommer ner på botten av tredet så befinner du dig i en stor gång som är alldeles ljus till där brinna flera hundra lampor. Så ser du tre dörrar och de kan du låsa upp till nycklarna sitta ute i. Går du in i den första kamaren så ser du mitt på golvet en stor kista och van på denna sitter en hund. Och han har ett par ögon så står han sig av ett par t-koppar men det ska du inte bry dig om. Jag ger dig mitt blårutiga förkläder. Det kan du breda ut på golvet. Gå därefter raskt fram och ta hunden och sätta dem på mitt förkläde. Låser han upp kisten och ta så många slantar du vill. Det är du alldeles samman som koppar. Men vill du hellre ha silver så ska du gå in i rummet brevid. Där sitter en hund som har ett par ögon så stora som kvarn jul men det ska du inte bry dig om. Sätt honom på mitt förkläde och ta du av pengarna. Vill du däremot ta guld så kan du också få det och det är så mycket du vill bära om du går in i den tredje kamaren. Men hunden som här sitter på penningkisten har två ögon. Vart och ett så stort som en rundetårn. Det är en hund som förslår måd du tro men det ska du inte bry dig om. Sätt honom bara på mitt förkläde så gör han dig ingenting. Och ta sedan ur kistan så mycket guld du vill. Det var inte rumt sa soldaten. Men vad ska jag ge dig din gamla häxe? Någonting vill väl du ha med kan jag tänka. Nej sa häxen. Inte ett i en dörre vill jag ha. Du ska börja ta med dig åt med ett gammalt elddom som min farmor glömde då hon sist var där nere. Nå så låt mig få tåget om livet då sa soldaten. Här är det sa häxen och här är mitt blår uttiga förkläde. Så klättre soldaten upp i tredet, släppte ner sig genom hålet och står nu som häxan hade sagt, ner i reiden står igången där de många hundra lamparna brann. Nu låsade han upp den första dörren. Huuu, där satt hunden med ögonståret som tekoppar och gluddade på han. Du är mig just en hygglig pojke sa soldaten. Satt han på häxens förkläde och tåg så många koppar slantar som han kunde rymma i sin ficke. Lås det därefter igen kisten satt hunden upp igen och gick in i det andra rummet. Uff, där satt hunden med ögonståret som kvarn jul. Du borde inte se så mycket på mig sa soldaten. Du kunde få ont i ögonen. Och så satt han hunden på häxens förkläde, men då han såg de många silvarslantarna i kisten, kastade han bort alla kopparslantar han hade och fyllde ficken och sin rönsel med bara silvret. Nu gick han in i den tredje kamaren. Nej, det var för stykt. Hunden därinne hade verkligen två ögonståret som rundetorn och de rullade som jul omkring i huvudet på han. Guafton sa soldaten att ta åt mössen till en sån hund hade han aldrig förutsätt. Men då han sät lite på han tänkte han att nu kunde det vara nog. Lyftes han ner han på golvet och öppnade kisten. Det bevarade oss så mycket gulde va. Han kunde för det köpa heller köpa en hamn bakill som varammans pepparkaksgrisar och alla världens tändsolatare, piskar och gunghäster. Jo, där fanns minstann pengar. Nu kastes soldaten bort alla silvaslantarna, med vilken hade fyllt sin i fickar och sin rönsel, tog guld istället och fyllde därmed fickarna rönsen, mössen och stavlarna så att han knappast kunde gå. Nu hade han pengar. Hunden satt han upp på kisten, slår igen dörren och råpar det därefter upp genom tredet. Hiss upp mig nu, din gamla häxa! Har du eldonet med dig? Fråger häxen. Det var sant sa soldaten, det hade jag aldrig sklångt. Och han gick nu och tog det. Häxen hissade upp han och så stod han åt appellantsvägen med fickar, stavlarna, rönsel och mössen fulla med penningar. Vad ämnar du nu göra med det här eldonet? Frågade soldaten. Det rör dig inte, sa häxen. Du har ju nu fått pengar, ge mig nu bara eldonet. Slider sladder sa soldaten. Se mig genast vad du ämnar gör du med det. Annars drar jag min sabel och huggar huvudet av dig. Nej! sa häxen. Sa hög soldaten huvudet av henne. Där låg hon. Men han knöt in alla penningarna i hennes förklädet, tog det som ett bylte på ryggen, stoppt eldonet i ficken och gick rakevägen till stan. Det var en vackerstad. Och i det vackraste världshuset tog han in, bjärde de allra bästa rummen och den mat han tyckte om till nu var han rik eftersom han hade så mycket penningar. Tjenaren som skulle borsta hans tavlar tyckte visserligen att det var ett par lustiga gamle tavlar för en som rik härre, men han hade ännu inte köpt sin nye. Följade dagen fick han tavlar som han kunde gå med och klädar som var fina. Nu hade soldaten blitt en förnem härre och de berättade föran om alla de vackre saker som fanns i deras stad och om sin kung och vilken vackra prinsesse hans dotter var. Vad kan man få säga henne? Man kan inte få alls få säga henne, hon bor i ett stort kopparslott med så många murar och torn omkring. Ingen utom kungen får gå ut och in hos henne därför att det har blivit spott att hon ska bli gift med en simpel soldat och det kan kungen inte förra. Hennes skulle alls bra gärna vilja se, tänkte soldaten, men det kunde han ju alls inte få lov till. Nu levde han glatt och lustigt, gick på teatern och åkte i kungens park och gav dem fattiga så mycket penningar och det var vackert av han. Han visste nog från fående dagar hur svårt det är att inte i eget öre. Han var nu rik, hade vackre kläder och fick så många vänner som alla sa att han var en praktikar, en riktig kvalier och det tyckte soldaten inte illa om. Men som han var gav vi ut penningar och inte fick norre in igen hade han slutligen inte mer än fyra öre kvar och måste flytta bort från de vackra rum där han hade bott och upp i en liten, liten kammare, aldrig sunda taket. Själv borste sin i stavlar och lagade om en stoppnål och ingen av hans vänner kom upp till han för det var så många trappar att gå upp för. Det var en kolmörk kväll. Han kunde inte ens köpa sitt ljus men så kom han ihåg att det låg en liten ljusbit i eldonet som han hade tatt i rihålliga trädet det hägsen hade hjälpt ner han tog nu fram eldonet och ljusbiten men i det samme han slå eld och gnisterna flög ur flinten sprang dörren upp och hunden som hade ögonstore som ett par teikoppar och som han hade sett ner i trädet stod fram föran och sa Vad befaller min herre? Vad vill det här säga er? sa soldaten. Det var min skelet lustigt eldon kan jag få aldrig vad jag vill skaffa mig lite pengar sa han till hunden och vips var han borta och vips var han även tillbaks igen och höll en stor på sig full med slantar i munnen nu visste soldaten vad det var för ett präktigt eldon slåg han en gång så kom hunden som satt på kisten med koppar slantarna slå han två gånger så kom den som hade silvarpenningar och slå han tre gånger så kom den som hade guld nu flyttade soldaten tillbaks nere i den vakre rummen kledde sig de fina kledarna och så kände han strax alla hennes vänner och håll så mycket av han nu tänkte han en gång det var så underligt att man inte kan få se den här prinsessen hon ska vara så vacker säger de alldeles samtidigt men var känna rätt till om hon ständigt ska sitta inne i det stora koppar slottet med de många tornen kan jag då omöjligen få se den det var det mitt eldon och så slå han eld och vips kom hunden med ögon stor som tekoppar men jag skulle så innerligt gärna vilja se prinsessen bara ett litet ögonblick hunden var strax ute inom dörren och innan soldaten visste ord av såg honom åter med prinsessen hon satt och sov på hundens rygg och var så vacker att en vare kunde se att det var en verklig prinsessa soldaten kunde inte hjälpa det han måste kyse den till han var en äkta soldat hunden sprang så tillbaks igen prinsessen sa prinsessen att hon natten hade drömt en så underlig dröm om en hund och en soldat hon hade ride på hunden och soldaten hade kyst henne jo det var just en vacka historia soldatningen nu skulle en av de gamla hovdamer hade en följande natten vaka vid prinsessen säng för att se om det var en verklig dröm eller vad det kunde vara efter att få återse den vackre prinsessen och så kom hunden om natten tågarna och sprang allt vad han kunde men den gamla damen tog jackstavlar på sig och sprang lika fort efter då hon nu såg att de försvann in i ett stort hus tänkte hon nu vet jag vad det är och riter men bit kriter ett stort kors på porten därefter gick hon hem och lasi och hunden kom även tillbaka med prinsessen men då han såg att ett kors var ritet på porten till huset när natten bodde tog även han en bit kriter och satt kors på alla portarna i hela stan och det var klokt gjort nu kunde ju hovdamen inte finna den rätta porten eftersom det var kors på dem allsammans tidigt på morgonen kom kungen och drottningen den gamla hovdamen och alla oficerarna får se vad det var som prinsessen hade varit där är det sa kungen då han såg den första porten med kors på nej där är det gubbes och drottningen som såg en annan port med kors på men där är ett och där är ett sa de allsammans var de såg fanns det kors på porterna och nu kunde de tydligen se att det inte känner till något att de letade men drottningen var mycket klåkvinner som kunde mer än åka i vagn hon tog sin stor guldsaks klippte sönder ett stort styrke siden och sydde sig på en liten nettpåse den fyllde hon med små fine bovetegru och banden på prinsessens rygg och då detta var gjort klippte hon ett litet hål på påsen så att gruinen skulle rinna ut längs hela vägen där prinsessen färdades fram nattan därpåk om hunden tillbaks igen tog prinsessen på sin rygg och sprang med henne bort till soldaten som tyckte så mycket om henne och så gärna skulle välja vara en prins få hon ut i hustra hunden märkte alls inte hur ledes gruinen runna ur längs efter vägen, ända från slottet fram till soldatens fönster där han sprang upp för väggen med prinsessen på morgonen såg nu kungen och drottningen tydligt nog var deras dotter hade varit och så tog de soldaten och satt han i kurran där satt han huvudar var mörkt och trångt och så sade hon till han imorgon ska det hängas det var inte roligt att höra och sitt elddon hade han glömt hem i världshuset och morgonen kunde han mellan järnstängande i det lille fönstret se folk kunde utesdagen få se han hängas han hörde trummarna och såg soldaterna men sker det alla människor var på språng det var även en skomakar pojke i förskin och tofflar och han knod av med en sådan fart att hans ene toffel får avan och rakt bort mot muren där soldaten satt och kikade ut mellan järnstängande hör på du skomakar pojke sa soldaten till han det blev ändå ingenting av förrän jag kommer men om du vill springa dit bort där jag har bott och hämt med mitt elddon så ska du få tio öre men du ska lägga benen på ryggen förstår du skomakar pojken vill gärna ha de tio örerna och knodde därför bort efter elddonet gav det åt soldaten och ja nu ska ni få höra utanför staden var en stor gallig upprejst och runt omkring den står soldaterna och många hundratusen människor kungen och drottningen satt på en vacka tron mitten mot domaren och hela rådet soldaten står redan uppe på stegen men då de skulle lägga rebet kring hans hals sa han att man ju alltid lät en syndare innan han utstår sitt straff få en oskyldig önskan uppfylld han ville så gärna röka en pipet tåbak det vore ju den sista pipet han fick i denna världen det ville nu kungen inte säga nej till och så tog soldaten sitt elddon och slå eld ett, två, tre och där stod alla hundrarna han med ugonståret som teckoppar han med ugon som ett kvarnjul och han som hade ugonståret som rundtårn hjälp mig nu så jag inte blir hängd sa soldaten och så rusade hundrarna på domarna och hela rådet tog in vid benen och invinesen och castor och många fanar upp i vädret så att dom följde ner och slogs rakt i bitar jag vill inte sa kungen, men den störste hunden tog både han och drottningen och castor och dom efter alla dom andra nu blir soldaterna förskräckte och allt folket roper lille soldat, du ska bli vår kung och ha den vackrig prinsessen så satt dom soldaten i kungens vagn och alla tre hundrarna dansade framför och roper hurra och pojkarna visste det i fingrarna och soldaterna skyldrade prinsessen kom ut ur kopparslottet och blev drottning och det tyckte hon inte gillig om broll upp ett raktig åtta dagar och hundrarna satt med till bords och gjorde stora ögon slut på elddånet av H.C. Andersson uppläst av Rickard Petersson Fyrtöret Från äventyr fortaltifrån är H.C. Andersson läst på dansk av Andreas Søholm Detta är en LibreVox inspelning Alla LibreVox inspelningar är offentlig eindom på yderligare information eller för att mällda som frivillig besök LibreVox.org Fyrtöret Där kom en soldat marcherande henne av Lennevein Ej, to! Ej, to! Han hade sitt tonyster på ryggen för han hade varit i krigen och nu skulle han jäm Så mötte han en gammel H.C. på Lennevein Hon var så eggl hennes underläpehang henne lite ned på brystet Hon sa God aftens soldat var du har en pein sable och ett stort tonyster du är en riktig soldat nu ska du få så många pengar du vill ej Tack ska du ha ass, sa soldaten kan du se det är stor träd sa hexen och padde på ett träd där stod i sidan av dem det är ganska hult där ska du krypa upp i toppen så ser du ett hul som du kan ladda glida ner och komma dybt i träd jag ska binda en stricke om livet för att jag kan hejsa dig upp när du roper på mig Vad ska jag så ned i träd spurte soldat Penge, sa hexen du ska veta när du kommer ned på bunden av träd så är du i en stor gang det är ganska lyst för att bränna över hundra lampor så ser du tre dörrar du kan lukka dem upp nöjligen sidor i går du in i det första kamer där ser du mitt på gullet en stor kiste ovanpå sidan hon har ett par ojne så stora som ett par tekopper men det ska du inte brydda om jag ger dig mitt blott här ned förklädet, det kan du träd ut på gullet, gå så rest hen och ta hunden, sätta ham på mitt förklädet, låg kisten upp och ta lige så många skillingar du vill de är allsamna kåver men, vill du heller ha söl, så ska du gå in i det näste värrelse men där sidor en hund där har ett par ojne så stor som ett möllejul men det ska du inte brydda om sätta ham på mitt förklädet och ta du av pengen vill du därimod ha gull det kan du också få och det är så mycket du vill bära när du går in i det tredje kamer men hunden som sidor på pengekisten har här två ojne var så stort som rånetorn det är en riktig hund kan du tro men det ska du inte brydda nöjd om du ska bara på mitt förklädet så gör han dig ingen året och ta du av kisten så mycket gull gull det var inte så galt, sa soldaten men vad ska jag ge dig, din gamle hex för något vet du väl kan jag tänka nej, sa hexen inte en eneste skilling, vill jag ha du ska bara ta till mig ett gammelt fyrtöj som min bäste mod och glömte där hun sist var där nede nej, la mig nu får stricken om livet, sa soldaten här är den sa hexen och här är mitt blot här nede förklädet så krypp soldaten upp i tredje låt sig dumpe ned i hullet och stod nu, som hexen sa nede i den stora gang var de mange hundar av lampor brände nu lukgade han den första dörr upp där sad hunden med ånne så stor som tekopper och glåde på ham du är nett fyr sa soldaten sade han på hexens förklädet och tog lige så många korskillinger han kunde ha i sin lommet lukgade så kisten, sade hunden upp igen och gick in i det andet världs aj, ja där sad hunden med ånne så stor som möljejul du skulle inte se så mycket på mig sa soldaten, du kunde få und i ånne och så sade han hunden på hexens förklädet men da han såg de mange sölpinge i kisten, smidde han alla de korvapenge han hade och fyllde lommen och sitt tonyster med det bara sölg nu gick han in i det tredje kamer nej, det var äggligt hunden där inne, hade verkligen tog ånne så stor som rundetårn och de löjp rundt i hovet liksom jul gått aften, sa soldaten och tog till casketten för sådana en hund hade han aldrig set för, men da han nu såg lite på ham, tänkte han nu kan det ju värn och lyftet ham ned på guldet och lugged kisten nej, gud bevars var där var meget gul han kunde köpe för det hele köpenhavn och kakekonorne sukkergrize, alletens soldater piske och gyngehäste, där var i verden, jo där var riktig nok penge nu kastades soldaten alla de sölskänningar, han hade fyllt sin lommen och sitt tonyster och tog guld i stället ja, alle lommorne, tonyster casketten och stövlarne blev fyldt, så han knappt kunde gå nu hade han penge hunden satte han upp på kisten, slog dörren i och ropte sig upp i gänden träd hej små nu upp, du gamle hex har du fyrt tåget mad, spurte hexen det är sant, sa soldaten det hade jag rent glömt och nu gick han och tog det hexen hade satt ham upp och så stod han igen på landet vejen med lommor, stövlar, tonyster och casketten fulla penge vad vet du nu, med det fyrt tåget spurte soldaten det kommer inte dig ved, sa hexen nu har du ju fått penge giv mig bara fyrt tåget snygg snack, sa soldaten vill du strax se mig vad du vill med det, eller jag träcker min sabel ut och hugger ditt hovet av nej, sa hexen så hugged soldaten hovet av henne, där lågen men han band all sin peng in i hennes förkläd tog det som en bylt på ryggen puttet fyrt tåget i lommen och gick till byen, det var en dejlig by och i det dejligaste världshus tog han in, förlangde de all bästa världser och mad som han holdt av, för nu var han rig da han hade så många pengar tjänaren som skulle pusse hans stövlar synes riktigt nok det var någon lörlig gamle stövlar, sådan en rihära hade, men han hade i nu inte köpt sig nye näste dag fick han stövlar gå med och kläder som var pene nu var soldaten blivit en fornäm herre, och de fortalde ham om all den stas som var i deras by, och om deras konge och vilken nydelig princesse han stadda var vore kan man få hinne att se, spurade soldaten, hun har slett på att se, sade de allsam hun bor i ett stort korvslott med så många mur och torna om ingen uden konge tör går ut och in till henne, för de där spåde att hun ska bli gift med en ganske simpel soldat och det kan konge icke li henne gade jag nok se, tänkte soldaten, men det kunde han ju slett inte få lov till nu levde han så lystig tog på komedie, körde i kongens havet och gav de fattiga så många pengar, och det var smukt gjort, han visste nog för gamle dag, vad slemt det var icke att ha en skilling han var nu rig, hade pengar gläder och fick där så många vänner, där alle sade, han var en rar en, en riktig cavalier, och det kunde soldaten gott livet men da han varad dag gav pengar ud, och fick slett ingen in igen så hade han till sist icke mer än tog skillinger tillbaka, och måtte flytt bort från de småkevärlser och upp på ett lille bitekammer helt inne under taget sälj börste sine stövlar, och sy på dem men stopp en ål, och ingen av hans vänner kom till ham, för det var så många trappor att gå uppad, det var ganske mörk aften, och han kunde icke en gang köpa sig ett lys, men så huskade han på, att där lå en lille stump i det fyrtöje han hade tagit i de huvudetre, och hexen hade jultat han ned, han fick fyrtöjet och lysestumpen fram, men lige i det han slog ill och knisterne flöj från flintestenen sprang dörren upp, och hunden där hade øjne så stor som en partikhopper, och som han hade set nede under träd, stod foran ham, och sa, vad befalar min herre? varför nåt, sa soldaten, det var ju ett morsomt fyrtöje kan jag således få, vad jag vill ha skaff mig nog en peng, sa han till hunden, och Vips var den borte Vips var den igen, och hållt en stor pose full av skillingar i sin mun. Nu visste soldaten vad det var för ett dejligt fyrtöje slog han en gang, kom hunden där sad på gisen med korvapenge slog han togange, kom den som hade sölpenge, och slog han tregange, kom den där hade gull. Nu flyttade soldaten ned i de smugge världsorg igen, kom i de goa kläder och så kände strax alla hans vänner ham, och de holdt som arret är ham, så tänkte han en gang. Det är då något lörligt något, att man inte kan få den prinsesse att se. Hon ska vara så dejlig, säger de alls sammen men vad kan det hjälpa, när hon ska alla tider sede in i det stora korvslott med de mange torne kan jag det slett inte få hinna att se. Var är nu mitt fyrtöj? Och så slog han ill, och Vips kom hunden med ånne så stor som tekover. Det är inte nok mitt på natten, sa soldaten, men jag visste att han skulle gärna se i prinsessen bara ett lille øjeblick. Hunden var strax ut av dörren och för soldaten tänkte på det, så han ham igen med prinsessen. Hon sad och sov på hundens rygg och var så dejlig, att en värld kunde se att det var en virkelig prinsesse. Soldaten kunde slett inte laver, han måtte kösa henne, för det var en riktig soldat. Hunden löpt så tillbaka igen med prinsessen men där det blev morgon och dronningen skänkade till, sa i prinsessen, hon hade drömt sån en underlig dröm i natten, om en hund och en soldat. Hon hade rädd på hunden, och soldaten hade kyssit henne. Det var som en en pen historie, sa i dronningen. Nu skulle en av de gamle hoftamer våde ved prinsessen säng nästa natten, för att se om det var en virkelig dröm, eller vad det kunde vara. Soldaten länkte så förskräckligt och sa igen att se den dejlig prinsesse. Och så kom där hunden om natten, tog henne och löp all vad den kunde. Men den gamle hoftamer tog vannstövlar på, och löp lige så stärkt bak efter. Da hun nu såg att de blev borde in i ett stort hus tänkte hun, nu vet jag vad det är, och skrev med ett stycke krit ett stort korsp på porten. Så gick hun hem och la sig, och hunden kom också igen med prinsessen. När han såg att det var skräddet korsp på porten, vår soldaten bode, tog han också ett stycke krit, och satt korsp på alla porten i hela byn och det var klot gjort, för nu kunde ju hoftamen inte finna den riktiga port, när det var korsp på dem alls sammen. Om morgonen tidlig, kom kongen och dronningen, den gamle hoftamer och alla oficerande för att se, vad det var prinsessen hade varit. Där är det, sa kongen, den första port med korsp på. Nej, där är det, min södman, sa dronningen, där såg den andra port med korsp på. Men, där är det, och där är det, sa de alls sammen. Vår de så, var där korsp på porten. Så kunde de där nok se, det kunde inte hjälpa något, att de sygde. Men dronningen var nu en meget klå kone, där kunde mer än att köra i karat. Hon tog sin stor guldsaks, och syde en lille nydelig pose. Den fyllde hon med små, fine bovedgryn, band den på ryggen av prinsessen, och där det var gjort klippade hon ett lille hull på posen, så grynne kunde dröse hela vejen, var prinsessen kom. Om natten kom, där hunden igen. To prinsessen på sin rygg och löp med henne hen till soldaten, där holdt så mycket av henne, och ville så gerne ha varit en prins för att få henne till kone. Hon märkade slett, och bynade drösset, lige henne från slottet, och till soldatens vindu där han löp upp av muren med prinsessen. Om morgonen såg där kongen och dronning nok var där statter hade varit henne, och så tog de soldaten, och sade ham i kassotten. Där sade han, uu, vad där var mörkt och kedeligt, och så sade de till ham, i morgon ska du hänges. Det var inte mor som da hör, och sitt fyrtor jag hade glömt hjemme på verthuset, och morgonen kunde han mellan järnstängorna, i det lille vindu se folk skynda sig ut av byn för att se ham hänges. Han hörde trommorna, och så soldaterna marcherade. Alla mennesker löper stöd. Det var också en skomadräng, med sködsken och tyfflar på. Han travade sådant i gallop, att hans ena tyffel flöj av, och lika henne mot muren, där soldaten sade och kickade ut mellan järnstängorna. Du ska inte ha sådan ett hastverk, sa soldaten till ham. Där blir jag inte nåt av, för jag kommer. Men, vill du inte löpa henne, där jag har boet, och hände mig mitt fyrtöj, så ska du få fierskilling, men du må ta benen med dig. Skomadrängen vill gärna ha de fierskilling, och pilet är stöd henne efter fyrtöjet. Gav soldaten det, och ja, nu ska vi få höra. Udenför byn var der murad en stor galge. Soldaterna och många hundra och tusen mennesker. Kongen och dronningen sade på en dejlig tråne ligeover för dommeren och det hele råd. Soldaten stod allra rädd uppe på stiden, men där de ville slå stricken om hans hals, sa han, att man ju alltid tillåg en sönder för hans utståd sin straff, att få ett uskyltigt önske uppfylld. Han ville så gärna röja en pipitoback. Det var ju den siste pipe han fick i denne verden. Det ville nu Kongen bli nej till, och så tog soldaten till ett fyrtöj och slog i en, to, tre. Och där stod alle hundne, den med öjne så stor som tekopper, den med öjne som ett karadjul, och den som hade öjne så stor som rådnetorn. Hjälp mig nu att jag inte blir hängt, sa soldaten, och så får hundnen in på dommerne och hele rådet, tog en ved benen och en ved näsen och kastade de mange farvene upp i värde så de fanns ned och slås rent i stycker. Jag vill inte, sa kongen, men den störste hund tog både ham och dronningen och kastade den bäfter alla de andre. Da blev soldaterne för skräggighet och alla folkne ropte. Lille soldat, du ska vara vår konge och ha den dejade i prinsesse. Så satt de soldaten i kongens karat, och alla tre hundet vandrade foran och ropte hurra! och dregnade pip i fingrarna och datorne presenterade. Princesen kom ut av korslottet och blev dronning, och det kunde hon godt li. Bruller vade i ått i dag och hundna sade med till bors och gjorde stora öjne. Slut på fyrt hård är H.C. Andersen. Svinedrengen Fråra äventyr fortalde för barn ny samling, är H.C. Andersen. Lest på dansk är Andreas Søholm. Detta är en Librevox-inspällning. Alle Librevox-inspällningar är offentlig ejendom. För yderligare information eller för att melda som frivillig besök Librevox.org Svinedrengen Det var en gang en fattig prins. Han hade ett kongeri där var ganska lille, men det var det allsidstort nog till att gifte sig på, och gifte sig, det vile han. Nu var det ju riktigt nog nåt kek där han tur att sige till Kaisons datter. Svinedrengen var vit och bredt berömt. Det var hundra prinsessor som ville ha sagt tack till, men se om hun gjorde det. Nu ska du höra. På prinsens fäder skrav var det där ett rosenträ, osane, dejligt rosenträ. Det var kun färd femte år blomst och det är kun en eneste, men det var en rose där duftet så sött att man väl lukte till den glömde alla sina sover och bekymringar. Det var en nattergall som om alla dejliga melodier satt i den lilla strupe. Den rose och den nattergall skulle prinsessen ha, och därför kom de begge to i stora sölfotereller och blev sent till henne. Kaison låt den bära få ansa in i den stora sal där prinsessen gick och lejde frammed med sin hoftamer och där hon söde de stora fotereller med prinsenterna i och det var en lille misekatt, sa hon, men så kom rosenträet fram med den dejlig rose. Nej, vad är den nöjelig jord? sa alla hoftamerna. Den är mer nöjelig, sa Kaison, den är pein. Men prinsessen följde på den och så var hon färd i ett grad. Fy pappa, sa hon, den är inte kunstig, den är virkelig. Fy, sa alla hoftfolken, den är virkelig. Lär oss nu för att se vad det är i det andet foteral för att vi blir vrede, menade Kaison och så kom nattergalen fram. Den sang där så dejligt att man lige strax ikke kunde säga nånting mot den. Superb, so mong! sa hoftamerna, för de snackade allsamt fransk, den ena värden, den anden. Vot den ful männer mig om sal i Kaison inne spilledåse, den kan valera. Ach ja, det är ganska den same togne, det same foredrag. Oh ja, sa Kaison och så grad han som ett lille barn. Jag skulle då inte tro den är virkelig, sa prinsessen. Jo, det är en virkelig ful, sa de som hade bragt den. Ja, så den ful flyv, sa prinsessen, och hon ville på ingen måde tillade att prinsen kom. Han fick inte förknytte, han smurde sig i ansiktet med brunt och sort, tryckade casketten nedom hovet och banked på. Godal Kaison, sa han, kunde jag inte komma i tjeneste här på slottet. Jo, nok, sa Kaison, jag tränker till en som kan passe svinne, för dem har vi mange av. Och så blev prinsen ansatt som Kaiserlig svinedräng. Och här mådde han bli, men hele dagen sa han och arbetet, och där det var aften, hade han gjort en nödelig lille gryde. Rundom på den var där bjällor, och så snart gryden kokte, så ringade de så dejligt och spillade den gamle melodi, ach, du liper av Gustin allöshist, vägg, vägg, vägg. Men det allerkunstigste var då att när man hållt fingren in i dammen från gryden, så kunde man strax lukta vad mad där blev lavet av avstén, där var i byen. Se, det var riktigt och nåt annat än den rose. Nu kom prinsessens baserande med alla sine hoffdamer, och där hon hörde melodien, blev hon stående och så så förnåd ut, för hon kunde också spela, ach, du liper av Gustin. Det var den eneste hon kunde, men den spillade hon med en finger. Det är ju den jag kan, sa hon. Så mådde vara en dannedsvinedräng. Hör, gå ned och spör om vad det instrument koster. Och så mådde en av hoffdamerna löpa in, men hon tog kloss skog på. Vad vill du ha för den gryde, sa hoffdamen? Jag vill ha tio köser prinsessen, sa svinedrängen. Gud bevaras, sa hoffdamen. Ja, det kan inte vara mindre, svarades svinedrängen. Han är jo artig, sa prinsessen, och så gick hon. Men, da hun hade gått lilla stycke, så klang bjällorne så dejligt. Och du liper av Gustin alldeles ist. Vägg, vägg, vägg. Hör, sa prinsessen. Spör ham om han vill ha tio köser av min hoffdamer. Nej, tack, sa svinedrängen. Tio köser av prinsessen, eller jag behåller gryden. Vad det är något kedligt, nåd, sa prinsessen. Men så må i stå för mig, sa Theadelerien, sa kas. Som hos sin avstående hoeffdamet Liu lens ser, och hoftamernes tillelds upp för henne och så upprade dit där skjolor ur och så Fipps vinnedränmyter. Nå, då blev en fornojelse, hele aften och hele Vi vet vem där ska ha gråd och kabonade, var det är intressant. Ja, men håll ren mun, för jag kajsar en statter. Gud bevar hos, sa de allsammen. Svinedräng, det vill säga i prinsen, men de visste ju inte annet i natt han var en virkelig svinedräng. Lod ikke Dane gå hen, utan att han beställde något. Och så gjorde han en skralle, när man svingade den runt, klang alla de valse och hoppsaer man kände från världens skabelse. Men det är superp, sa i prinsessen, i det hun gick förbi. Jag har aldrig hört en dejlig år komposition. Hör, gå in och spör ham, vad det instrument koster. Man, jag kyssar, icke! Han vill ha hundra året kyss, sa i hoffstammen, som hade varit inne och spörer. Jag tror han är galt, sa i prinsessen, och så gick hun. Man, da hun hade gået ett lille stycke, så blev hun stående. Man må uppmuntra kunsten, sa hun. Jag har kastat en statter, sa han, han ska få tio kyss, liksom igår. Resten kan han ta hos mina hoffdamer. Ja, ja, men vi ville så nödig, sa i hoffdamerne. Det är snack, sa i prinsessen, och när jag inte kan kyssa ham, så kan jag ju också. Husk på, jag gillar idrott koster och lön, och så måtte hoffdamerne in till ham igen. Hunnade kyss av prinsessen, sa han, eller var behåller sitt. Restor, far, sa hun, och så ställde alle hoffdamerna sig för, och han kyssade da. Vad kan det då vara för ett oplöp där nede, visst vinestin, sa Kajsson, där var trott ut på altanen. Han gnädde sina ånne och satt brillerna på. Det är jo hoffdamerna där på spel. Jag må nok ned till dem. Och så track han sina tuffler upp bag i, för det var sko som han alltrott ned. Hilde den, var han skyndade sig. Så snart han kom ned i gården, gick han ganske sakte, och hoffdamerna hade så mycket att göra med att tillekyssna, för det kunde gå ärlig till, att de slett inte märkade Kajsson. Han rejste sig på tärorna. Varför nået, sa han, da han såg de kyssades, och så slog han dem i hovet med sin tuffel. I det svinedrängen fick det seks och firsundstyrende kyss. –Härraus! sa Kajsson, för han var frädd, och både prinsessen och svinedrängen blev satt udenför hans Kajsori. –Där stod hun nu och krav, svinedrängen skämte, och rengen skyllde ned. –Ack, jag är ländig, menneske, sa prinsessen. –Hade jag då tagit en dejlig prins? –Ack, vad är jag ulycklig? –Och svinedrängen gick bak i träd. Törde det sorte och brunade av sitt ansikt, kastade de stycke kläder och trottet nu fram i sin prinsedrakt, så dejlig, att prinsessen mått en nejde vette. –Jag kommer till att förakta dig, du, sa han. –Du ville inte ha en ärlig prins. –Du förlod dig inte på rosen och nattergalen, men svinedrängen kunde köse för ett spilleverk. –Nu kan du ha det så gott, och så gick han in i sin kongeri och lukgade dörren i för henne. –Så kunde hon riktigt nok synge. –Ack, du liba av, Gustin, alldeles est. –Vägg, vägg, vägg. –Slut på svinedrängen av H. C. Andersen. –Princessen på erden, är H. C. Andersen. –Lest på dansk, är Wynn Stuart. –Detta är en Lebervox inspillning. –Alle Lebervox inspillningar är offentlig i eindrom. –Får mer information, eller får ett melde som frivilligt, besy lebervox.org. –Dar var en gang en prins. –Han vill ha sig en prinsesse, men det skulle vara en riktig prinsesse. –Så rejste han hela verden runt för att finna sådana in, men alle vejen var därnodig vejen. –Princessa var därnodig, men om det var riktig prinsessor, kunde han inte ganske komma efter. –Alltid var därnodig, som inte var så riktigt. –Så kom han där jämn igen och var så bedrövet, för han vill så gärna ha en virklig prinsesse. –En aften blev det att fruktligt var. –Det lygnade och tornade, rejnskyttade ned, det var ganske för skräckligt. –Så bankade på byens port, och den gamle kong gick hen att lukka upp. –Det var en prinsesse som stod udenför, men Gud var hon så ud av rejen och de undervär. –Vannet lybpt ned av hans hår och hans kläder, och det lybpt in av nasen på skon och ud av hanen. –Och så sa hon att hon var en virklig prinsesse. –Ja, det ska vi nog få att vide. Tänk den gamla dronning, men hon sa ju inte något. –Gick in i sovkammeret, tog alla sängkläderna av och lädde ert på bunden och sängen. –Därpå tog hon tyve madrasser, lätt den ovm på erten, och så ännu tyve ädradunstyner ovm på madrasserna. –Där skulle nu prinsessen lägga om natten. –Och morgensbordde henne, vartann hon hade sovd. –Å, för skräcklig slätt, sa prinsessen. Jag har nästan inte lukkat min ögon den hela natten. –Gud, vet vad det har varit i sängen. Jag har läckt på något hårt, så jag är ganska brun och blå över min hele kropp. –Det är ganska för skräckligt. –Det var en riktig prinsesse, där hon genom de tyve madrasser och de tyve ädradunstyner hade märket erten. –Så ömskild kunde ingen vära, uden en virklig prinsesse. –Prinsen tog henne där till kone, för nu visste han, att han hade en riktig prinsesse. –På erden kom på kunskammer, och den ännu är att se, där som ingen har tagit den. –Se, det var en riktig historia. –Slut på prinsessen på erden, är H.C. Andersen. –De tolv villländer, av Peter Kristenspjönsson och Jörgen Mo. –Lest på norsk av Katrine. –Det är en LibriVox inspelning. Alla LibriVox inspelningar är offentliga. –Får mer information, eller för att mälla dig som frivillig, besök LibriVox.org. –De tolv villländer. –Det var en gång en dronning som var ute och kört det. –Det var om vinteren, och där var nettopfalt ny sned. –Den var kommit ett stycke på vejen, begynte honom blöde näseblod och måtte gå utav sleden. –Men syns du upp med järgen och så på den röv blod och den vita sned, –kom en till att tänka på att hon hade tolv sannor och ingen datter, och så sagde hon ved sig själv. –Hade jag en datter så vit som sned och så röv som blod, så kunde det gärna värda sammen med sannorna mina. –Det var nästan inte sagt, för där kom en trollkäring till henne. –En datter ska du få, sagde hon, och hon ska vara så vit som sned och så röv som blod, –och så ska sönderne dine värre mina, men du kan få havet det måste jag till barn är döpt. –Dat tiden kom fick dronningen en datter, och hon var så vit som sned och så röv som blod, –slig som trollkäringen hade lovat, och därför kallte de henne också sned, vita och rosen röd. –Det blev stor glädje i kongsgården, och dronningen var så glad att det inte var någon måde på det, –men där hon kom i hudet och hade lovat trollkäringen, låt hon en sölj som gör tolv söljskärer, –en till var prins, och så låt hon hem enda göra en till, och den kan ha en sned, vit och rosen röd. –Best prinsessen var döpt, blev prinsen omskabt till tolv illänder och flöj sin väg, –och de såg inte mer till dem, de var borta och de blev borta. –Princessen vuxte upp, och hon blev både stor och vacker, men hon var ofta så underlig och sörgmodig, –och där var inte någon som kunde sköna vad det var som fejlte henne. –Men så var den aften dronningen också vars och sörgmodig, –för hon hade väl många underliga tankar när hon tänkte på sönderna sina, –och sagde hon till sned, vit och rosen röd. –Varför är du så sörgmodig, barnet mitt? –Är det något som fejlar dig, så sik ifra? –Är det något du vill ha, vad ska du få det? –Oh, jag syns det är så ödslig, sagde sned, vit och rosen röd. –Alla andra har söskande, men jag är så alene, jag har ingen, det är det som jag söker för. –Du har också haft söskande, barnet mitt, sagde dronningen. –Jag har haft tolv sönder som var brödrenna dina, –men alla dem gav jag bort för att få dig, sagde hon, och så fortalt hon hela sammenhängen. –Dar prinsessen hörte det, hade hon ingen ro på sig. –Allt det dronningen grät och bar sig, så hjälpte jag inte. –Hun ville av sted och en mått av sted för att leta upp brödrenna sina. –Hun syntes att hon var själv i det alltsammen, och till sist så gick hon dig också från kongsgården. –Hun gick och hun gick så langt ut i den vide världen, –att vi inte skulle tro att så fina ny omfru hade ökat att gå så långt. –En gång hade hun gått en lång tid i en stor, stor skog. –Så var det en dag, hun var blivit trött och satte sig ner på en tue, och där sovnade hun. –Da drömte hun att hun gick längre in i skogen, till en liten tömre tytte, och där var brödrenna hennes. –Med det samme våknade hun, och rätt framför sig så hunnen uppgått stig i den grönne mosen, –och den stigen gick dybare in i skogen. –Den följte hun, och langt omlänge kom hun också till slikt ett lite tömmerhus som hun hade drömt om. –Dag hun kom in i stuen var det ingen inne, –men där stod tol sänge, och tol stolet, och tol sker, och tol ting av allt som fanns. –Dag hun fick se det, blev hun så glad, att hun ikke hade varit så glad på många år, –för hun kunde strax sköna att brödrenna bodde där, och att det var de som ägde sängarna, och stolarna och skerarna. –Hun till att lägga på varmen, och sopa och reda upp sängarna och laga mat och ställe och pynta, det bästa hun kunde. –Dag hun hade kukt och lagit till dem alla, så spiste hun selv, –men sken sin glemte hun på bordet, och så kröp hun inna den yngstebroderna säng, och lagde sig där. –Näke för hade hun lagt sig, så hörte hun det suse det och vinade i luften, –och så kom alla tolv illa ändarna fararna in, –men i det samme de var över dörrstocken, blev de strax prinser. –Å, så gott och varmt här är det, –sagde de, –gud sängde den som har lagt på varmen och kogts likt god mat till oss, –och så tog de värsinn en sölje att skulla till att spise. –Men där var havde taget sin, blev där enda en liggna igen, –och den var så lik de andra, att de inte kunde skälla den från dem. –Dag såde de på varandra och undrade sig, –det är skäen till söster vår, –sagde de, –och är skäen här kan hun inte vara långt under heller. –Är det skäen till vår söster och hun finnas här, så ska hun dräbes, –för hun har skyll i allt de onde vi lider, –sagde den äldsta av prinsarna, –och det lå hun under sängen och hörte på. –Nej, –sagde den yngste, –det var skynd att dräbe henne för det, –hun kan inte göra för att vi lider runt, –skulle nog en värre skyll i det, –måtte det vara vår egen moder. –De gav sig då till att leta efter henne både höjt och lavt, –och till sist lette de också under alla sängorna, –och då de kom till den yngste prinsen säng, –fantig henne och drog henne fram. –Den äldste prinsen ville igen att hun skulle dräpes, –men hun gret och bas och vackert för sig, –och tjär er vän att dräp mig gicka, –sagde hun. –Vi har gått i många år och lette efter dära, –och där som jag kunde förelse dära, skulle jag gärna lade mitt liv. –Ja, vill du förelse oss, –sagde de, så ska du få leva, –för när du vill det så kunde du nog. –Ja, –sig mig bara vad ledes det kanske, –så ska jag göra vad det så är, –sagde prinsessen. –Du ska sanka mydun, –sagde prinserna, –och den ska du kara och spina och väva en väva av. –Och när du har gjort det, så ska du klippa och sy toll luar, –tållsjurter och toll kluter av den, –hentill varav oss. –Och menst du gör det ska du verka en tale eller le eller gräte. –Kan du det? Så är vi frällst. –Men hur skulle jag få mydun till så många kluter och luar –och sjurter från? –sagde snävida rosnröd. –Det ska vi nog visa dig, –sagde prinserna, –och så tog de igenom med sig ut på en stor, stor myr. –Där stod det så fullt av mydun och vågade i vinnen, –och glinsade i solen, –så det skinte som snelang lei av den. –Aldrig havde prinsessen sett så om eget mydun för, –och hunn strax till att plocka och sanka, –det bäste och fortest hun kunde, –och när hunn kom hjem om kvällen, såg till att kare och spinnande garn av myrdunnen. –Slik gick den nog både gott och länge. –Hunn sankade myrdun och kare det, –och alltinemellom ställde hunn för prinserna. –Hunn kockte och hunn rädde upp sängarna till dem, –om aftenen kom de susna och brusna hjem som vill händer, –om natten var de prinser, –men om morgnen flöjde av stedgen och var vill händer hela dagen. –Men så hände den gang hunn var på myrn och skulle sanka i myrdun, –och tagg rejke fejl så var det nog den siste gang hunn skulle dit, –att den unge kongen som styrede riket var ute på jakt –och kom ridna henne till myrn och fick se henne. –Hans dansade och undrades på, –vem den delige jobbfruen kunde vara, –som gick i myrn och sankade myrdun, –och han spurte henne om det också, –och då han inte fick något svar på det han spurte om, –undrades han ända mer, –och han syntade så väl om henne, –att han ville taga henne med sig hem till slottet och gifte sig med henne. –Så sagde han till tjänerna sine, –att de skulle taga henne och sätta henne upp på hästen hans. –Snevigt och rosnrö, hun vred sine hänner och gjorde mina till dem, –och pekte på säkernen hade allt arbete sitt i, –och då kongen skönt att hun ville hava dem med, –sagde han till tjänerna att de skulle tage och lasta på säkern också. –Dadde hade gjort det, gav prinsessen sig till tåls eftervärt, –för kongen var både en snillman och en vackerman, –och han var så bli och fännlig mot henne som en leke. –Men da de kom hem till kongsgård, –når den gamla dronningen som var stämor hans, –fick ses nevigt och rosnröd, –blev en så arg och avinnsyk av det att hun var så delig, –att hun sagde till kongen, –kan du inte sköna det, –att denna du har tagit med dig, –som du vill gifta dig med, –är en hex, –hun verken talar eller ler eller gräder. –Kongen aktade inte vad hun sagde, –men hårt bryllde på gifta till sig med snävigt och rosnröd, –och de levde i stor gläde och herrlighet, –men hun glömte inte att sy på shortnader för det. –Innen året var om jag fick snävigt och rosnröd en liten prins, –och det blev den gamle dronningen enda mer arg och avinnsyk för. –Och då det le ut på natten, –listede hun sig in till snävigt och rosnröd, –men hun sov, tog barnet och kastade dig i ormegårn. –Siden skar hun henne i fingren och smurte blå och munnen på henne, –och gick så till kongen. –Kom nu och se, sagde hun, –vad det är för en du har tagit till dronning, –nu har hun ett upp sitt eget barn. –Dag blev kongen så illa ved, –att han nästan var gråteferdig och sagde, –Hade må väl vara sant, –siden jag ser dig för mina öjna, –men hun gör det visst inte oftare, –för denne gången vill jag spara henne, –för året var om jag fick henne en sann igen, –och med han gick det akkurat likasamma den första. –Kongens stemor blev enda mer ond och avinnsyk, –så listade hun sig in till dronningen om natten, –men så tog barnet och kastade de i ormegårn, –skar dronningen i fingren och smurte blå och munnen på henne, –och så sagde hun till kongen, –att hun hade ett upp dette barnet också. –Dag blev kongen så bedrovet att du aldrig kan tro det, –och så sagde han, –Ja, det må väl vara sant, –siden jag ser dig för mina öjna, –men hun vill visst inte göra det oftare, –så jag vill spara henne denne gången också. –För året var om jag föttes ned i torrosan och en datter, –och henne tog nu också den gamla dronningen och kastade de i ormegårn, –men ång dronningen sov, skar hun henne i fingren, –smurte blå och munnen på henne, –och gick så till kongen och sagde, –nu kan du komma och se om det inte är så mycket siger, –att hun är en trollhex, –för nu var hun ett upp det tredje barnet sitt också. –Dag blev dig slik sorg på kongen, –att det inte var måt på det, –för då kunde han inte spara henne längre, –men måtte befala att hun skulle brännas levande på ett bål. –Dag bålet stod i brann, –och hun skulle sättes på det, –och gjorde hun mina till dem, –att hun skulle ta 12 fjärle och lägga dem runt bålet, –och på dem lagde hun kluterne, –och luorne och skjortne till bröderna sina, –men i den yngstebroderna skjorta –manglade detta vänstra ärme, –det hade hun inte kunnat råka och få färdig. –Allri före hade hun gjort detta, –så hörde de det suse det och bruse det i luften, –och så kom där flyvene tolv villänner över skogen, –och varav dem tog sin klädningen nebbe –och flöj av stemet. –Ser du nu, –sagde den slemme dronningen till kongen, –nu kan du riktigt se att du har en häx, –skynna dig nu att bränna henne för vän bränner upp. –Ja, –sagde kongen, –vi har vi nok av, –vi har skogen att taga av, –jag vill ända bya lite, –för jag hade lyst till att se vad det enda blir på detta. –och i det samme –kom de tolv prinsarna ridna, –så vackra och välborna som en ville se, –men den yngsteprinsen hade en annevinge –i stedet för den vänstra armen. –Vad är här på färd, –spurte prinsarna. –myndronning ska brännas, –för hon har en häx, –och har ett upp sina egna börn, –svarade kongen. –Hun har inte ett upp börnna sina, –sagde prinsarna. –Tal nu söster, –nu har du frälst oss, –frälst nu dig selv. –Dag talades nevigt och rosnöra, –och sagde volle dess allt var gått till, –att vargången var fallt i varselstäng, –hade den gamle dronningen, –stegmord till kongen, –luret sig in till henne om natten, –taget barnifra henne och skåret henne i fingren, –och smurt blåa och munnen på henne. –Och prinsarna tog kongen –och fört henne henne till ormegårn. –Dag låde de tre börnen –och läckte med ormer och paddler, –och deligare börn kunde du inte se för dina öjna. –Dem tog kongen med sig, –och bar dem bort till sin stegmord –och spurte vad straffen syntes den borde få –som kunde ha vejärt det till att få råd en uskyldig dronning –och tre så välsignade börn. –Den borde spennes mellan tolv uthemte häste, –så de var tog sitt stycke, –sagde den gamle dronningen. –Du har själv sagt om en, –och själv ska du få lita den med, –sagde kongen, –och så blev den gamle, –slemmedronningen spent mellan tolv uthemte häste, –som var tog sitt stycke av henne. –Men snävigt och rosnröd tog kongen och börnarna sin, –och de tolv prinsarna, –och så rejste de hem till sine föräldre –och fortalte vad där var hänt dem, –och nu blev där storfryd och gläd över hela kongerike, –för de prinsessen var frälst –och hade frälst sine tolv brödre också. –Slutna av de tolv villänner, –av Peter, Kristina, Spjörnsson och Jörgen, Mo. –Lest på norsk av Katrine. –Dette är en LibriVox-inspilling. –Alla LibriVox-inspillinger är offentlig egendom. –För mer information eller för att mälla dig som frivillig, –besök LibriVox.org. –Askeladen som kapotmetroll. –Det var en gang en bonde –som hade tre kongerike. –Det var en bonde –som kapotmetroll. –Det var en gang en bonde –som hade tre sönder. –Han var i småkor och gammal och skräpelig, –och sönderna ville inte ta sig något till. –Till gården hörte en stor god skog, –och den ville faderna att –gutterna skulle hugga i –och se att få betalt något på hjälnen. –Langt omlänge fick han dem också på det trav –och den äldste skulle ut och hugga först. –Där han var kommet bort i skogen och började –att hugga på en sjägget gran, –kom där ett stort digertroll till han. –Där som du huggar i min skog, –skall jag dräpe dig? –sag det trolle. –Dagutten hörte det, kastade han öksen –och lagde hem i en det bästa han kunde. –Han kom rent anpusten hem –och fortalde det som var hämt han, –men faderna sagde att han var ett harig hjärte. –Trollerna hade aldrig skrämt han –från att hugga, där han var ung, menta han. –Andre dagen skulle den annan sön av sted –och där gick det net upp lika ens. –Där han väl hade huggat nog en hugg i granen –kom trollet till ham med och sagde, –Där som du huggar i min skog, –skall jag dräpe dig? –Dagutten turde knappt se på ham, –kastade axeln och tog till sprangslikes –som brodren, och väl så fort. –Där han kom hjem igen blev faderna sint –och sagde att aldrig hade trollerna skrämt han –där han var ung. –Tredje dagen ville axeln i vej. –Ja, du, –sagde de to äldste, –du skall väl klara det du –som aldrig har varit ute av dörren. –Han svarade inte något på det axeln, –men bara bara om att få dykteminister med sig. –Modren hade ingen sul, –och så hängte hon på gryden –för att bräste lite i land. –Det fick han i skreppen, –och lagde av gåra. –Dag han hade huggit en liten stund –kom trollet till ham och sagde, –Där som du huggar i min skog, –skall jag dräpe dig? –Men gutten var icke sen, –han sprang bort i skogen efter rossen –och kryste det den, –som mysen skvatt. –Tier du icke stille, –skrek han till trollet, –skall jag klämma dig, –skal jag klämmer vann av den vita stenen? –Nej, tjare, –spar mig, –sagde trollet, –skall jag hjälpa dig att hugga? –Ja, på det vill kor spara det –där gutten ham, –och trollet var dyktig till att hugga, –så de fick fält och avhuggit –mange tylfter om dagen. –Dad det led mot kvällen, –sagde trollet, –nu kan du följa mig jäm, –där närmare till mig än till dig. –Ja, gutten blev med, –och då de kom hem till trollet, –skulle han göra upp varmen på pejsen, –men gutten skulle gå efter vann till grötgryten, –men där stod to järnbötter, –så stora och tunga, –att han icke en gang orkade att –löfta dem av fläcken. –Så sagde gutten, –det är icke värt att taga med sig –disse fingerbörne, –jag vill gå efter hela brönnen i ej. –Nej, tjare vene, –sagde trollet, –jag kan icke miste brönnen min, –gör du upp varmen, –så ska jag gå efter vann. –Dann kom tillbaka med vannet, –kokte de upp en dyktig stor grötgryta. –Det är det samme, –sagde gutten, –vill du som jag, –skall vi kappa äta? –Ja, ja, –svarede trollet, –för det tänkte han alltid –an skulle stå sig i. –Ja, de sattde sig till bors, –men gutten stjal sig till att –tage skinnskreppen och knyttet den –föran sig och så öst han –mer i skreppen än han åt sig. –Das skreppen var full, –tog han upp tolleknivens in –och rispade den flänge i skreppen. –Trollet såpade han, –men sagde icke något. –Dag dede ett en god stund till, –lagde trollet bortsen. –Nej, –nu orker jag icke mer, –sagde han. –Du skall äta, –svaret i gutten, –jag är knappt halvmet ännu jag. –Gör du som jag gjorde, –och skär ett hull på maven, –så äter du som eget du vill. –Men det gör väl gruvelig vunt, –spurtet trollet. –Åh, icke något som är att tala om, –svaret i gutten. –Så gjorde trollet som gutten sagde, –och så kan han väl vita –att han sattde livet till. –Men gutten tog alltid söl –och guld som fanns i berget, –och gick hjemme. –Men det kunde han alltid få betalt något –på hjällen. –Sluten av Askeladen som kapot –med trollet, –av Peter, Kristina, –Björnsen och Jörgen Mo. –Jämmusen och fjällmusen, –av Peter, Kristina, –Björnsen och Jörgen Mo. –Lest på norska av Katrine. –Detta är en Libri-Vaxinspilling. –Alla Libri-Vaxinspillinger –är offentlig egendom. –För information eller –för att mälla dig som frivillig, –besök Libri-Vax.org. –Jämmusen och fjällmusen. –Där var en gång en jämmus –och en fjällmus. –De möttes i skogbryna. –Där satt fjällmusen i ett hasselkär –och blockade nötter. –Singendearbejde, –sagde jämmusen. –Ska jag träffa skillfolk här –så långt ut i bygden, –sagde fjällmusen. –Du sanker nötter, –du har dragit till hus, –sagde jämmusen. –Vi är nödes till det –om vi ska ha vid något –att leva av till vinteren, –sagde fjällmusen. –Hamsen är stor –och nötten är full i år, –så det kan måna i en sultansgrott, –sagde jämmusen. –Där väl det, –sagde fjällmusen och talte –fjällmusen hade det bättre, –men fjällmusen blev sitt –och sagde, –det var ingen stads så gott –som i skogen av fjället, –och hun hade det säll bäst. –Jämmusen sagde –att hun hade det bäst, –och detta kunde de –icke bli samsom. –Till sist lovade de –det skulle komma till –för andra julen, –så de fick se och smaka –for genom skog och dypedaler, –för ända fjällmusen –hade flyttat ner till vinteren, –varv i en både lang och tung, –det bar emot och snén var dyp –och lös, så hun blev både trött –och sulten förund kom fram. –Nu ska det vara gott –att få mat, tänkte hun, –dann var det framme. –Fjällmusen hade kraftsett –sammen nog så bra, –där var nötterkärnor och siselrötter –och andra slags rötter, –foxer i skog och mark, –och det hade hun i ett höll, –langt ned i jorden, så det inte frös, –och tätt vevaren uppkommet, –som var upp en hel i vinteren, –så hun kunde dricka som eget vann –hun ville. –Där var nog haft det som var, –och de åt på det gott och väl, –men jämmusen syntes det var –ikke mer än nödtörst i kost. –Med detta kan en liv nära sig, –sagde hun, –men det är inte rart, är det. –Där var det så snille att komma till mig, –och smaka vad leddes vi hade, –bara hun. –Ja, det skulle hun, –och det var det inte länge för hun kom. –Där hade jämmusen –samlats sammen av all den julekost –som käringen i huset hade spilt, –men så gick och var öre juletiden, –där var ostesmuler, –smörbeter och talg, –och klingsmuler, –och römmöbrö och meg ett annat gott. –I spelfat under tappetunnen –hade hun dricka nok, –och hela stuen var full –av all slags god mat. –De åt och levde väl, –och där var nästan ingen bunn –i fjällmusen. –Slik kost hade hun aldrig smagt. –Så blev hun törst, –för maten var både stark och fet, –sagde hun, –och nu måtte hun dricka en gang. –Där är det inte länge –efter öllet, här ska vi dricka, –sagde jag musen och sprang –och på kanten av spelfatet, –och drack sig ju törst, –men hun drack inte mer heller, –för hun kände juleöll och visste att det var starkt. –Men fjällmusen syntes –dette var en herrlig drick, –hun hade aldrig smagt annet en vann. –Nu tog hun den ene –supern efter den annan, –men hun kunde inte med stark dricka, –så blev hun drukken, –för hun kom ned av koppen, –och så blev hun ör i toppen, –och i fötterna så hun tog till att –ränna och springa från den ena –öllt henne upp på den annan, –och till att danse och tomla på hyllorna –imellom kopper och krus, –och knistra och pipa, –som hun både var full och galn, –och fullvaren ju också. –Du må inte bära dig, –som du var kommet utav Berge i dag, –sagde jag musen. –Jör ikke slik styre, –håll ikke slikt leven, –vi har slik har fut här, –Fjällmusen sagde hur nackte det –verken fut eller fant, –men katten satt på källelämen –och lurade och hörte både –snacka och ståke. –Men det samme konen skulle ned –och tappa i ett ölfad, –och hun lättade på lämen, –smatt katten i källaren –och slog kloen i fjällmusen. –Det blev en annan danse. –Jämusen smatt in i hullet sitt –och satt trygg och så på, –att fjällmusen blev fastnade med ett –kloen. –Håh, –tjär min fut och tjär min fut, –värnådig och spaliv, –skall jag fortälla dig ett eventyr, –sagde hon. –Kom med – det, –sagde katten. –Där var en gang, –tå små mus, –sagde fjällmusen, –och pep så lang som då –inkelig, –för hun ville –dra det ut så langt hun kunde. –Så var det inte –alene, –sagde katten, –både fort och tvärt. –Så havde vi en steg, –vi skulle stege oss. –Så svalte rike, –sagde katten. –Så satte vi den ut –på taget, –för att den –skulle svala sig väl, –sagde fjällmusen. –Så bränte du det –ike, –sagde katten. –Så kom räven och –kråken, –och tog –åten, –sagde katten. –Så kom räven och kråken, –och tog –åten, –sagde –fjällmusen. –Så –eter jag i dig, –sagde –katten. –Men i det same grälte kärringen –källelämmen igen, –så katten –blir rädd och slapp taket. –Och VIPS var fjällmusen uppe –i hullet till jämmusen. –Därför var det en gang ut i snén, –och fjällmusen var rike sen om att –komma på jämvegen. –Dette kallade du att havet det väl –och siger att du lever bäst, –sagd du en till jämmusen. –Gud gläder mig det mindre –da, framförslik en stor gård och –slik en högtillfutt. –Det var ju knappt i slatt med livet. –Sluten av jämmusen –och fjällmusen. –Av Peter, Kristian, Asbjörnsen –och Jörgen, Mo. –Askeladen och de goa hjälperna. –Av Peter, Kristian, Asbjörnsen. –Lest på norsk av Katrine. –Dette är en Libri-Voxinspilling. –Alle Libri-Voxinspillinger –är offentlig egendom. –För mer information –eller för att melda dig som frivillig –besök Libri-Vox. –O.R.G. –Askeladen och de goa hjälperna. –Askeladen och de goa hjälperna. –Det var en gång en konge –och den kongen hade hört tala –om ett skip som gick lika fort –till lands som till vans –och så ville han också ha ett sliktet –och till den som kunde bygga det –låft han ut kongstattren –och halle kongerike –och det lysst han upp på kirkebacken –vid alla kirkesongen hela landet –over. –Det var många som prövde att vita –för halle rike kunde vara gott att ta –medan till de väl –och kongstattren kunde vara bra att ta –att på, men illa gick det –med de flesta. –Så var det tre bröder bort i en skogbygd –den älste hette Per, –den andra hette Paul –och den yngste hette Espen Askelad –där han stött satt och grov och rake –de oska. –Men den sänddagen där det blev lysst –upp om skipe som kongen ville ha –var det som av en hännelse att han –var vid kirken han också. –Dann kom hem och fortalte det –bara Per som var den älste –morsjomniste, för nu –vill han i vejen och frista om han –ikke kunde bygga skipe och vinna –kongstattren och halle rike –dann hade fått niste skreppa på –nackens drökan avgåret. –På vejen mötte han en gammel man –som var så kroket och gudnådslig. –Vår ska du henne? –samannen. –Jag skall bort i skogen och göra trög –till farmen, han liker inte att äta –i lag med oss andra, sa Per. –Tråk ska det bli? –samannen. –Va har du i säcken din? –spurte mannen. –Mök, sa Per. –Mök, ska det bli? –samannen. –Så strök han Per bort i ekeskogen –och hugg och tömret allt det han vannt. –Men allt bland hugg och allt bland tömret –så blev det ikannet en trög och trög. –Dad det led till mitt öks –skulle han ha sig något att leva av –och tog upp nistesäcken sin. –Men det var ikke mat –det som var i nistesäcken. –Dann ju ikke hade något att leva av –och det gick i likare med tömringen. –Blev han tjej av arbete –tog öksa och säcken på nacken –och strök hem till ur morgen. –Så ville han pål i vejen –och frister om han –ikke hade lyckit till att bygga skip –och vinna kångstattren och hallekongerike. –Han ba morsi om niste –och då han hade fått den –tog han säcken på nacken och lavgård –ut i marka. –På vejen möttade han en gammel man –som var så krokigt och gudnådslig. –Vår ska du henne? –samannen. –Jag ska bort i skogen –och göra grisetraug till den värsta grisången –var, sa pål. –Grisetraug, ska det bli? –samannen. –Va har du i säcken din? –spurte mannen. –Mök, sa pål. –Mök, ska det bli? –samannen. –Så strök han pål bort i skogen –till att hugga och tömra all den orket. –Men vordet han hugg och vordet han maks lätt –så blev det inte annorlunda en trögämner och grisetraug. –Han gav sig inte än, –och han drev på till långt ut på eftermiddagen –för han tänkte på att få sig lite mat. –Dag blev han så sult med ett –att han måtte ha mat säcken fram. –Men då han tog den upp –var det inte matsmula i säcken. –Pål blev så harm att han –vrangte säcken och slog den mot en stubbe –tog guxa och strök av skogen –och dro gäm igen med det samme. –Dag pål var kommet jäm. –Vill jag aska ladden i vejen –och bara mor nog nista. –Kanske kunde jag vara kard –till att få bygget skipe –och vinna kongstattren –och ha le rike. –Sag han. –Ja, det var likt till det. –Samon, du ser ut till att vinna –kongstattren och ha le rike –du ska ge tro. –Du som aldrig gör –an detta en roto –och raka i oska. –Nej, du får –rike någon nista. –Sag kärlinga. –Askeladen gav sig inte för det. –Han bara så länge att han fick lov till sist. –Nista fick han inte, var det likt sig det. –Men han lurte med sig ett par havreläfser –och en doven öltår och lavgåre. –Den hade gått en stund. –Mötte han denne samme gamle kallen –som var så krokig och ussel –och Gud Nordsjöli. –Å, skall du henne? –Samon. –Jag skulle till skog –som det kunde höva sig och bygga skip –och inte gå till henne som tillvans. –Sag, Askeladen. –För kongen har lyst upp –att den som kan bygga ett slikt skip –skall få kångstattaren och halle rike. –Sag han. –Vad har du i sekken din? –Spurte man. –Å, det är inte stort att tala om. –Det skulle nog vara en nista. –Svart jag, Askeladen. –Gyr du mig lite av nista, –så ska jag hjälpa dig. –Samon. –Järn är det, sa Askeladen. –Samon, det är inte annan toavre lävs –rören Doven Öltår. –Det var det samme vad det var. –Bara han fick det, skulle han –och hjälpa han. –Dad de kom upp till gamla eken i skogen, –så sa man, –Nå, skall du kära ute i flis –och den skall du sätta in igen –som den har skittat. –Når du har gjort det, –kan du lägga dig till att sova? –Ja, Askeladen gjorde som han sa. –Han läste till att sova. –Och i sövnet syntes han, –han hörte det hög och hamret och –tömret och saget och snäckret. –Men våken kunde han –icke bli för mannen vecket han. –Dag stod skipe fullt färdig –jävensides med eken. –Nå, skall du stiga upp i, –och alla dem du möter, –skall du ta med dig, –sa kalen. –Ja, Askeladen, –säkert för skipe, –sält av steg och sa, –att det skulle han göra. –Dann hade sält ett stycke, –kommer till en lang magerfant –som låg bort med ett berg –och åt gråsten. –Var du för en karr –som ligger här och äter gråsten, –sa Askeladen. –Ja, han var så kötssulten –att han aldrig kunde få mätta sig. –Därför var han nött till –att äta gråsten, sa han. –Ja, vill du vara med så stig på, –sa Askeladen. –Ja, det ville han, –och så tog han med –någ en stor gråsteiner till nästa. –Dann hade sält ett stycke till, –traffit på en som låg en solbak –och pattit på en ture. –Var du för en, –sa Espen Askelad. –Vad skulle vara gott för att du ligger och patter –på denne tönneturen? –Når den inte har tönna, –får han ta till takt med turen, –som han är så ölltörst stött, –så jag aldrig kan dricka –med mätt på öll och vin, –sa han, –och så ban om han fick lov –till att vara med på skipet. –Vill du vara med så stig på, –sa Askeladen. –Ja, det ville han, – han stigg på och tog med sig turen –för törstens skil. –Dann hade sält ett stycke till, –traffit på en som låg med det ene –öre till bakken och lydde. –Vad skulle vara gott –för att du ligger och lyder på marken? –sa Espen Askelad. –Jag lyder efter grase –för jag har slik hörsel –att jag hörde gror, –sa han, –och så ban om han fick lov –till att vara med på skipet. –Det var inte nej till det. –Vill du vara med så stig upp –sa Askeladen. –Ja, det ville han, –och han stig upp i han också. –Dann hade sält ett stycke till –kom de till en som stod och siktet och siktet. –Vad är du för en? –och vad ska det vara till –att du står och siktes lik? –sa Askeladen. –Jag ser så skarpt, –sa han, –så jag i ratt kan skita lika till verdens enda. –och så ban han om han fick lov –att vara med på skipet. –Vill du vara med så stig på? –sa Askeladen. –Ja, det ville han, –och de hade sält ett stycke igen –kom de till en som får och hoppet på ett ben. –och det andra hade han siv- –skip-punslådder på. –Vad är du för en? –och vad ska det vara gott –för att du farar och hopper på ett ben –och har siv- –skip-punslådder på det andra? –Jag är så lättfört till att flyge, –sa han. –Jag gick på beggefötten, –och kom till verdens enda på mindre än 5 minuter. –och så ban han om han fick lov –Vill du vara med så stig på? –sa Askeladen. –Ja, det ville han, –och steg upp i skipet till Askeladen –och följdes vännerna hans. –Dad de hade sält ett stycke igen –trafft igen som stod och hoppt sig för truten. –Vad är du för en? –sa Askeladen. –och vad ska det vara gott –för att du står slik och håller dig för truten? –sa han. –Jag har sjuvsomrer och 15 vinter –i kroppen på mig. –Jag har väl bo att hålla mig för truten? –forslapp de ut allesammen –så gjorde de koll på hela världen –med det samme, –sa han. –och så ban om han fick lov –till att vara med. –Vill du vara med så stig på? –sa Askeladen. –Ja, det ville han, –och så steg han upp i skipet till de andra. –Dad de hade sält en god stund –kom de till Kongskål. –Askeladen strök lika in till Kongen –och sa att nu stor skipe –de har blivit ute på tråkka –och nu vill han ha Kongstatern –som Kongen hade lovt ut. –Kongen likt ikke detta något vidare –för Askeladen såg inte rar ut –han var både svart och sotet –och Kongen ville nödig giv data –skin till sliken fant. –så sa han, han fick vänta lite –han kunde inte få Kongstatern –för han hade tömt –de köttbud Kongen hade –med 300 det tönner kött –det är det samme –i morgen detta lejte –skall du få henne, sa Kongen –jag får frista, sa Askeladen –men jag får väl lov –till att ta mig en av kameratene mina –ja, det skulle han få lov till –och man så ville –ta dem all sex sa Kongen –för han trodde det var rent uråd –och man så hade 600 det –Askeladen tog bara –med sig han som åt gråstein –och stött var sig köttsulten –och då de kom och loggit upp hua –allt ihop så det inte var –gen mer än sex små spegeboger –det var bara en till värre av de –andre kameratena –så ströka Askeladen in till Kongen –och sa att nu var Bua tom –och nu fick han väl Kongstatern –Kongen gick ut på Bua –och tom var den, det var –skickert nok, men Askeladen –var både svårt att sota det –och Kongen syntes det var allt –för illa, att sliken fanns skulle –få daughter hans –så sa han att han hade en källor full –med öll och gammal vin, 300 –tönnare av världslag, som han –vill ha drukket upp först –och det är det same, har du –kartel att dricka dem upp till i morgon –dette lejte, så ska du få –Henna, sa Kongen –Jag får frista, sa Askeladen –men jag får väl ta med mig en av –kameratena mina, sa han –ja, gärna det, sa Kongen –han menade han hade så –möget öll och vin, att de skulle –verket alla sju –Askeladen tog med han som pattet –på turn och stött var så ölltörst –och så låste Kongen de ned –i källaren, där drack han –tönne efter tönne, så länge det var –någen igen, men på den sista –etschlett han en tår, så du –kunde vara ett par potter till –mans, tillvära av kameratena –Och morgonen lockit i upp –källaren, och med det same –strök Askeladen in till Kongen, och sa han –var färdig med öll och vin, och –kan väl datter hans, som han hade lovt –ja, först får jag ned –i källaren och se, sa Kongen –för han trodde det inte –dann kom ned i källaren, var det –ka annat en tomme tunner –men Askeladen var både –svart och sotet, och Kongen –synt att det var ulikt att ta –sliken till måg –så sa han, det var det –samme, kunde han skaffa vann –från världens ende om tio minuter –till princessens te, så skulle –an få på det henne och halle rike –för det var nog rent umulig, trodde han –ja, jag får i frista, sa Askeladen –så fick han fatt på han som hinkit –på ett ben, och hade syv –kipunselodder på det andra, och sa –att han fick spänna av lodden, och bruka –bägge benen, så fort han kunde –för han skulle ha vann –från världens ende, till –kongstaterens te om tio minuter –han tog av lodden, fick ett spann –och lajvägen, och verkvaran –med det samme –men det var det och det rack –sju lange och sju breje –och han kom inte igen –till sist var det inte mer än tre minuter –till tiden var ute –och kongen var så välnögt –som han hade fått i mark –men så ropte Askeladen –på han, som hörte grasegro –och sa han, fick livet efter –vor det blev av han –han har sovnet med brön, sa han –jag kan höra hans norker –och skålna lysker ham, sa han –så ropte Askeladen –på han, som sköt livet till världens ende –och bara ham sätter i kul i trollet –ja, det gjorde han –han sköt det mitt i öje –troller slog upp ett bröl –så han vaknat med det samme –han, som skulle hända till te vann –och då han kom till kongskorn –var det enda ett minut igen –av de tio –Askeladen strök in till kongen –och sa, att där var vann –och nu fick han väl kongstadträn –der var väl inte mer att röra om det –men kongen –synte, att han var svart och sotet är nu –som för, och liktig att ha –hamn till måg –så sa kongen, att han hade 300 –de favner v, som han skulle –törka korn med på badstua –och det är det samme –är du kallt till att sitta därinne –och bränna det upp, så ska du ha henne –det är inte att röra om det, sa han –jag får frista, sa Askeladen –men jag får väl lov –till att ta med en av kameratna mina –ja, om det –så var all sex, sa kongen –för han tänkte, att det skulle –bliv varmt nok till dem alla –Askeladen tog med han –som hade de 15 vinteren –och de syvsommrende i kroppen –och strök på badstua om kvällen –men kongen hade lagt –stärkt på varmen, det var ett boll –så de gärne kunde stöppt kackelovnar –utigen kunde de kunde de inte komma –för de var inte kommit in –för kongen slog skåta för och hängte –på ett par hängelåser till –så sa Askeladen –du får slippa ut en sex sju vinter –där, så blir det passe sommer varmt –da blev det –så de kunde hålla ut där –men då det le ut på natta så blev det –välsevalvont –så sa Askeladen –att han måtte lunka på med ett par sommer –och då sov de till långt ut på dagen –men då de hörte kongen dröschlet utanför –så sa Askeladen –nu får du slippa ut ett par vinter till –men lagde så att den sista går –lukt i syne på ham –ja, han gjorde så –och då kongen lukket upp badstudöer –och trodde de låd där uppbränt –satt ju huggret och frös och –tennande skrangligt i dem –och han med de femten vinterna i kroppen –slapp den sista lika i fjäset på kongen –så det flöj upp i en stor –frostblämme –får jag kongstattare nu –så sa Askeladen –ja, ta henne och ha henne –och ta rike att på –så sa kongen, då tog han –ikke sig nej länge –så hållt de brilla upp –och turte och dominerade –och sjötrålkäringssmäll –imäns får de att –grafsat efter förladdningar –så tog de mig till en –och gav mig gröt på i flaske –om mjölk i korg –men det gick hit –för att jag skulle fortälla –hur det gick till –sluten av Askeladen och de goa hjälperna –av Peter Christen –av Björnsson –Världen löner icke annorledes –av Peter Christen –av Björnsson –lest på norsk av Katrine –dette är en LibriVox-inspilling –alla LibriVox-inspillinger –är offentlig egendom –får mer information –på skogspunktum O.R.G –Världen löner icke annorledes –Världen löner icke annorledes –Världen löner icke annorledes –Det var en gangen man –som gick till skogs –och skulle hugga hersraer –men han fannt icke skogs –som var så lang och rök och tätt –voksen som den skulle vara –för han kom höjd upp under dig ur –där hörte han jammring –och skrik som en var i livsnöd –så gick han bort och skulle se –om det var någon som tränkte hjälp –och så hörte han –att det var en rej stor helle som låg ura –den var så tung –att det skulle mange mann till –att lätta den –men mannen gick ner i skogen igen –och fick hugga ett trä –som man gjorde en våg av –och med den vejde han upp –Under hella kom det fram en drake –och sa den –vilja äta upp mannen –ja, så –samannen, nå frelst dig i livet ditt –och så vill du äta mig upp –för umaken –det var skammelig uttak –sann –kan så vara, sa draken –men du kan väl vita jag är skjulten –som har ligget här i hundrade år –och icke smagt kött –och annorledes lönder icke verten heller –mannen snacket väl för sig –och bara vackert för livet –och så blev de enig om att den första –skulle de ta till upp mann –och dömte han annorledes skulle mannen –icke miste livet –men sa han det samme skulle draken få äta –mannen –den första som kom var en gammel hunn –som gick ner på vejen bort under livet –han talte de till och han skulle –vare dommer –gud skal vita, jag har –kjent min herre trofra, jag var en liten –valp, sa hunn –jag har våkat mangen nat och –mangen stund, men han har –på sitt gröne öre –och jag har fredgård och gått –från illa och tyva han mer än en gang –men nå kan jag verken se eller höra –längar, och nå vill han skyta –mej, så jag må römma –och slänga går imellom –och vejre och tygga mig fram –till jag dör av sult –nä, verden lönder icke annorledes –sa hunn –så äter jag dig –sa draken och ville sluka –mannen –fackert för sig, och bara tynt –för livet, och till sist blev –de därför likt, om att den näste som –kommer, skulle de ta till uppman –och så han, det samme som draken och –hunn, skulle draken få äta upp ham –och få sig ett målt i mannekött –men sa han icke det, skulle –mann komma fram med livet –så kom den gamla häst –dräkenen på vejen som gick –långs med lia, han talte –de till, och bara han skulle –del retten imellom dem –ja, det skulle han då göra –nå har jag känt min herre –så länge jag har kunnat dra –och bära, sa hästen –jag har trället och strävd –för hans, och svetten har trillet av –vert hår, och jag har strävd trött –till jag blev stiv och stål och –utslitt av arbete och allredom –nu duger jag icke mer –nå kan jag icke göra nytta för –föa, och nå skal jag hej cool –sier han, nej, verden lönder icke –annorledes, sa hästen –ja, så äter jag dig, sa dragen –den slogapet på vi vägg –och ville till att sluka mannen –han bara så vackert får livet sitt igen –men draken ville ha sig en jafsmanne –köt, sa han, han var så sult –nå att han icke kunde styre sig –länger, se där kommer en –som han var utsend till –dommer, sa man –mikelrev kom luskenen ner mot –dem, imellem steinena i ura –alle goe ting är tre, sa han –la mig spöre han också –och dömer han som de andre –skulle få äta mig på fläcken, sa han till draken –oj, ja, då, sa draken –det hade han också hört, att alle goe ting är tre –och så fick det blivet det –mannen snackit till reven, som till de andre to –oj, ja, sa reven –men så tog han mann lite till sides –vad gir du mig i lön, om jag är fri dig –fradragen, visst ska dreven i öre på han –du ska få komma jämt till mig –och vara i husbond över hönen och gästen –minne värtorsdagskväll, sa man –ja, detta blir en åstedt sak, detta –min käredrake, sa reven –jag kan icke få i mitt hode –att du som är så stort och mäkt i ett dyr –kunne få rum till att ligga under den hella –jag lå här uppe och solit mig, sa draken –och så kom det ett fjällskred och välv ett hella –over mig –det är mycket mulig, sa Mikkel –men inte kan jag känna det, och inte trur jag det heller –för jag ser det, sa han –så fick de pröva med entremannen och draken –smatt ner i hullen igen –i det samme nappet han vågen bort –så hella smälte igenover draken –ligg nå till dom med dag, sa reven –du ville ju icke sluke mannen, den frälste livet ditt –draken skrek och jammret och bafor sig –men de tog gick sin vej –den första torsdagskvällen ville reven –vär i husbond i hönsehuset –och jämte sig bak en stör hopp som stod där –da jänta skulle ge hörnen om kvällen –smatt Mikkel in –hun sannsett icke och så han icke –och hun var icke väl ute igen för han –beit ihjäl för åtte dagar –och så åt han, sa han icke, orket röra sig –da hun kom igenom mörgnen –lår reven och snorkit och sov i mörgensola –med alla fire ifra sig –och han var så stappet och stinn som i rullepölse –jänta får upp efter kärringar –och hun och alla jäntne kommer störer och stänger –och till att dänga Mikkel –så de mest slog han ihjäl –men då det var på det sista och de trodde han skulle la till livet där –fannt Mikkel ett hull i gulvet –det smatt han ut igenom och hinkit och dro sig till skogs –hau, hav, verden lönner icke annaledes –det är sikert nok, sa Mikkel rev –sluten av verden lönner icke annaledes –av Peter, Kristian och Aspjönsen –Panne, Kaka, av Peter, Kristian och Aspjönsen –Lest på norsk av Katrine –det är en LibriVox-inspilling –alla LibriVox-inspillingar är offentliga i ändå –får mer information eller för att melde dig som frivillig –besök LibriVox.org –Panne, Kaka –det var en gangen kone som hade syv sultna unger –och dem stäckte en Panne, Kaka till –det var Råmälkskake –den låg i Panna och äste sig tyck och god –och ungen stod kring och gamla far satt och såpå –åh, la mig få smaka lite pannkakemord –men jag är så sulten –sad den ena ungen –åh, kära dig, sa den andra –åh, kära vena dig, sa den tredje –åh, kära vena, snille dig, sa den fjärre –åh, kära vacker vena, snille dig, sa den femte –åh, kära vacker vena, gode, snille dig, sa den sjätte –åh, kära vacker vena, gode, snille, söte dig, sa den syvna –och så bad de om pannkake, alle sammen –den ena, vackrare än den andra –för de var så sultna och så snille –ja, barna mina, bina bara till en vänner sig, sa hun –till jag förvänt den, skulle hun ha sagt –så ska de få pannkake, alle sammen –det är bara vårt tyck och välnögg den ligger där –da pannkake har hört att detta blev en rädd –och rädd som det var så vänt hun sa jag sig själv –och ville utav panna –men hun fallt ned igen på den andra sida –och dagen hade stegt sig lite på den också –så hun blev fastare i fisken –spratt hun ut på golvet och trillit av sig som ett jul –ut genom dörra och borta efter vejen –hej då! –här ringa efter med panna i den ena hånd –och släva i den andra, det fortest hun kunde –och barna efter henne igen –och gamla far hinkarna efter till slut –hej, vill du bli? –knip den, ta den, hej då! –skräk dig i munnen på varandra –och skulle ta den på sprangen och fange den igen –men pannkake trillit och trillit –och rädd som det var, var hun så lankt unna –att inte kunna se henne –för pannkake var flinkare till ben –sen dem, alle sammen –dann hade trillit en stund som hette hun en man –goddag pannkake, samman –gu singende man brann, sa pannkake –kjär mig pannkake, trillit inte så fort, bilit –och ladda mig få äta dig, samman –når jag har gått från kone, krone, gamle farna och sju skrikerbarn –så kan jag väl gå från dig, man brann, sa pannkake –och trillit och trillit till en möte i höne –goddag pannkake, sa hun –goddag hönepönne, sa pannkake –kjär mig pannkake, trillit inte så fort, bilit –och ladda mig få äta dig, sa hun –når jag har gått från kone, krone, gamle farna och sju skrikerbarn –om man brann, så kan jag väl gå från dig, hönepönne, sa pannkake –och trillit som ett jul bort efter vejen –som ett unn han –goddag pannkake, sa han –goddag hanepane, sa pannkake –kjär mig pannkake, trillit inte så fort, bilit –och ladda mig få äta dig, sa han –når jag har gått från kone, krone, gamle farna och sju skrikerbarn –från man brann och från höne, pönne –så kan jag väl gå från dig, hanepane, sa pannkake –och ladda till att trillit och trillit det fortest i den orket –dag hon hade trillit en lång stund, så mötte hon mig an –goddag pannkake, sa han –goddag hanepane, sa pannkake –kjär mig pannkake, trillit inte så fort, bilit –och ladda mig få äta dig, sa han –når jag har gått från kone, krone, gamle farna och sju skrikerbarn –från man brann, höne, pönne och hanepane –kan jag väl gå från dig, hanepane, sa pannkake –och tog till att trillit och trillit det fortest i den orket –dag hon hade trillit en lång, lang stund, så mötte hon mig –goddag pannkake, sa han –goddag hanepane, sa han –kjär mig pannkake, trillit inte så fort, bilit –och ladda mig få äta dig, sa han –når jag har gått från kone, krone, gamle farna och sju skrikerbarn –från man brann, höne, pönne, hanepane och hanepane –kan jag väl gå från dig, hanepane, sa pannkake –och trillit av steg igen –dag hon sådde trillit en lang, lang stund igen, så mötte hon en gasse –goddag hanepane, sa han –goddag hanepane, sa han –kjär mig pannkake, trillit inte så fort, bilit –och ladda mig få äta dig, sa han –når jag har gått från kone, krone, gamle farna och sju skrikerbarn –från man brann, höne, pönne, hanepane, hanepane och hanepane –och från Gåsevåse, så kan jag väl gå från dig, gassevasse, sa pannkake –och tog på att trille och trille det fortestund orket –dag hon hade trillit en lang, lang stund som mötte hon en gris –goddag pannkake, sa grisen –goddag giltig grisesilte, sa pannkake –och ladda till att trille och trille det fortestund orket –Nej, bilit, sa grisen, du tränger inte att brå flyger slik –vi tog kan da gå i mak och slå följde över skogen –det ska inte vara riktigt tryckt, sa han –det syngtes pannkaka, du kunde vara i något i, och så gjorde de så –men da de hade gått en stund, kom de till en back –grisen flöt på fläsket, det var ingen sak för han –men pannkaka kunde inte komma över –sätt dig på tryne mitt, sa grisen, så ska jag frakta dig över, sa han –pannkaka gjorde så –nöff koff, sa grisen, och tog pannkaka i en i afs –och da pannkaka inte kom längre, är det inte regler längre, heller –sluten av pannkaka, av Peter Christen av Spjönsson