 Jó estét üdvözlök mindenkit, ez itt a drugreporter café, a drugreporter online élő beszélgetős műsora. Majd adásul egy olyan drugról fogunk beszélgetni, amelyről sokan még azt is tagadják, hogy egyre talán drug lenne, az alkohorról, ahogy utcoi néven a piáról. A kékpontmunkatásaival fogunk beszélgetni arról a kampányról, amit én már élökult a minden novemberben. Elindítanak, hogy a mértéketes hivást és az önismeretett promótáják a száraz novemberről. De mi előtt belekezdenénk a beszélgetésbe most előszor magyarul is tekincsétek meg a drugreporter híradó első adását, amelyben néhány fontos nemzetközi eseményről számonunk be a drogpolitik a világából. Az ENCE történem jelentőségű döntésével végre el ismerte, a cannabis orvosi alkalmazását. Két év kemény vita után a múlt héten az ENCE bécsi székhelyű kábító szerügyi bizottsága megszavazta, hogy a cannabis-t az a negyedik jegyzégből áthelyezik az első jegyzégbe, az egy negyedik jegyzégbe azok a szerek voltak amelyeknek nincsen gyógyászati alkalmazása, az első jegyzégben pedig el ismerik a gyógyászati alkalmazás, tehát ezzel az a több millió ember, akik világoszt különféle országaiban kanabi szalapú gyógyszereket használnak, azok most ezt már legíti módon teszik az ENCE szerint. Ugyanakkor szakemberek ránutattak arra is, hogy a cannabis továbbra is benne maradt az első jegyzégébe az ENCE egy ezménynek, ahol egyébként olyan szerek is találhatóak, mint a heroin és a kokain, tehát különösen szigorúan itt éli még meg mindig az ENCE, cannabis-nak a szabályozását, és ez ellent mondanak a 2018-as jelentésnek, amit a világ egészségügyi szervezett a cannabis fogyasztás kockázataíról adott ki, és amely egyértelműen úgy fagalmaz, hogy a cannabis nem tartozik a legveszélyesebb szerek közé. Dekriminalizáció vankúverben. November végén a vankúveri városi tanács egyöntetőben megszavazta, hogy dekriminalizáják, tehát nebűntessék a kábítószereknek a fogyasztását. A döntést az indokolta, hogy egyre növekszik a tuladagolásos halálesetek szám a városban, különféle mérgező kábítószerek források fent an illal felütött heroín miatt. Ugyanazon a napon jelent meg a Britkolumbiai halott kémszolgálat jelentése, amely azt mondta, hogy csak oktoberben 162 ember hajt meg draktuladolásban, ez azt jelent, hogy naponta öt életet veszítette a város. Venkúver, mint város, nem tud dekriminalizálni önállóan, ugyanakkor a szövetségi kormányhoz fog folyamodni mentesülésért a szövetségi draktörvény alól, ha ezt elfogadják, akkor Venkúver lesz az első kormányzat Kanadában, ahol a drogokbirtoklása nem büntetendő. Legalizáció Mexicoban. Mexikói szanátus megszavaszt a cannabis legalizációját, te egyes aktivisták kritizálják a legalizáció módgyát, írta a High Times magazine november 30-án. A mekszói szanátus nagy gyerentőségi döntésével az ország közele került ahhoz, hogy a legnagyobb legalis cannabis piacán váljon a világon. A törvényt szerint 28 g cannabis legalisom birtokolhatnak az egyes polgárok, és saját használható kor lehet az ott számban növényeket is termeszteltnek. Egyes aktivisták, például Julio Salazar, az egyesült Mexico a bűn ellencsoport ügyvédje, azért bírelták a törvényt, mert szerintük ezen nagy cégeket helyezi előttérbe a családi farmokkal és üzletekkel szemben. A törvény nem tudja elválasztani a cannabis kereskedelmet a kartelektől, amelyeknek nagyszerrepe volt az utóbbi évek 100 ezer emberéletet követelő gyilkossága évon. Sarah Snap, a Ria intézet, egy Mexicoik kutató intézet és csoport alapítója szerint is gondolt jelent, hogy amikor életvelébb a törvény és Mexico a világ legnagyobb cannabis piacelveváig, a kisebb vállalkozások és azok, akik jelenleg illegállisan termesztenek, kilesznek rekestvedelőle. Hát számos történem jelentőségi híról számolhattunk be most a drogpolitik a világából és köszönjük a kollegámnak, takácsist van Gábornak a szuper képanyagot, amit alávágot és most akkor folytassuk az alkohol alas a száraz novemberre. Nagy örömmel üdvözlöm itt a dirtuális stúdióban, David Ferencet és Pélvád Gergőt a kékpontalapitváig unkatással így sziasztok. Sziasztok, sziasztok. Miről is szól ez a száraz november kampány? Milyen modere, épül, miben más, mint a hasonló külföldi kampányok? Tudja, a hasonlóság az egyértelmű, hiszen nem lehet inni x-ideig, általmazakban a kampányokban 30 napig, a talán egy picit a céljaiban ott van különbség, hogy a hazai kampányban a száraz novemberben a mértégetesség erénye és az öngondozás az sokkal nagyobb szerepet kap, mint mondjuk a ritkampányban, ahol mondjuk a pénzgyűjtés, vagy a közegésügyi szempontok elég markánsan megjelennek. Hát még elsősobban annak köszönhető, hogy már eleve a kékpontalapitvány által előtte is képviselt programoknak a sorába illeszkedik, tehát hogy a 2000-es évek közepén egyszer már a mert kevesebbet kampányunkkal elindítottuk a népszerűsítését a mértégetesség erényenek, és hát azt mondta, hogy csak valamennyire azért ebbe a sorba illeszkedik, ez a fajta kollektív öngondozás, és hát ez a program elsősobban azoknak szól, akik isznak és akik inni is szeretnének. Csak szeretnék megregulázni az alkófogyasztásukat, mert előfordulhat, hogy kiderül mondjuk, hogy nincsen kontrol, nisvidt megregulázni, mert elbeszett, hogy ebben az esetben pedig akkor ugyanúgy lehetősényelik valakinek a kampányon berül egy olyan kapcsolatra szertenni, alasztán később a józalságban való kiteljesedésben találja meg éret a boldogságát. – A de mit a lesz problémás, a drogfogyasztály, hogy a gyövetságot az alkófogyasztás, hogy honnan kezdődik a probléma? – Pehlbát Gergely tanult munkatársomtul, tudnám csak azt elmondanom, hogy nekem is elmondott az alas kálában a kapcsolatban, tehát ez az ínoztal. – A csatolnám is az első kérdéshez, hogy mi a különbség az, hogy nagyon sokszor font ez a kérdésmerül fel, amit te is mondasz, hogy van e probléma, vagy nincs probléma, mint hogy ha egy ilyen nul a egy kategóriába lehetne besorolni, és hogy ha van probléma, akkor arra milyen kezelés az, ami hatékony. Ez egy másfajta filozófiát követ. Ez a kampány inkább azt, hogy mindenkinek különbözös szerekhez, nyilván itt az alkóról van, szóval valamilyen hozzáállása, valamilyen kapcsolata, valamilyen szerepet játszik az ő életébe. Azt hiszem a problémát, az valahogy úgy tudnám élmekfogalmazni, hogy amikor úgy érzékeli valaki, hogy az élete egy vagy számos területén túl nagy befolyása lesz az alkóholnak. Ez azt hiszem, hogy egy ilyen számégyen lesz, nula és tíz között bárki, bárhol elhelyezkethet, és ehhez sokvél elviszonyulásunk lehet, tehát hogy lehet az, hogy ha bársok a probléma, én ezt nem érzékelem olyan súlyosnak, és nem szeretnék ezzel foglalkozni valamit, de lehet más viszony is. A száraz november az pont arra jó, hogy a számegyenesen való helyünket egy kicsit megvizsgáljuk, és azt, hogy rendben vagyunk ezzel a pozícióval, amit elfoglalunk ezzel a számegyenesen. Annak is érdekes lehet ez a kampányok ki egyébként úgy gondolj, hogy rendben van? Annak szokattal negy érdekesebb rendben, azért megfigyeljésem szerint. Azt, hogy mit gondolunk arul, hogy hányadán állunk az alkohola, vagy milyen a visszonyunk, az egy picit azt is jelenti, hogy mennyire folytatok saját magammal, diskúzust arul, hogy én hol tartok. Van egyáltalán gondolatom az alkófogyasztás illetően. Én nagyon sokszor azt látom eredményként, hogy ha valaki nem is regulázza meg, mondjuk egyből az első szállázzalembert követő az alkófogyasztáset, de sokkal tudatosan van fog tekinteni arra, hogy az életében milyen szerepet tölt be. És azt, hogy ha valaki mondjuk, tényleg csak ilyen havi egy-két-három alkalommal visszik, és megcsinálja a szára az november, azért egy olyan élmény az életében, ami után még inkább tudatosan fog majd eretekinteni. Kétség kívül annak a leghasznosabb, aki mondjuk ilyen heti-két-három alkalommal visszik, és hát ezt idén ki is tegítottuk, szakma igazgatunk javaslatár egy picit föl felé, és azt mondtuk, hogy vannjuk be azokat, akik mondjuk naponta, akár másfél üveg volt, vagy akár két üveg volt megisztnak. És nézzük meg, hogy van ebben a kategóriában még lehetőség arra, hogy valaki megregulázza a fogyasztását, és mondjuk egy alakynap kockázatú alkalommal fogyasztásra, menjem vissza ezen a skálán, és hát úgy tűnik, hogy azért erre is van még példa, tehát nagyon fontos, hogyha egy kicsit eszíj feljevtóljuk ezt a mutatót, akkor még talánunk bőven olyan embereket, akiknek érdemes szára az az anem előző. Én csak alá húz nem azt, amit a feccó mond, hogy ezt nem egy olyan tém, amit úgy hétköznap felszoktunk venni, hogy naj vettni, hogy naj is te, hogy vagy a piával, hogy abszolút azért lehet, hogy egy évben, vagy egy életben egyszer érdemes arra szállni egy 30 napot, egy ilyen dedikált időt, hogy akkor ednek a témának a tudatosítását segítsük, és ez bárkinek az életében lehet hasznos. Mennyiben egyényi felelősség és mennyiben közösségi felelőség, hogy kik a problémás ívók és hogy azoknak egy körülöttük vannak, azoknak mennyire felelősége ez? Hát ez jó kérdés. A mérliketesség erény alapvet jön egyényi út, az, hogy az, hogy hóhúzom meg sejt magam számára az életemben, az örön farásokhoz tűződőzni szonyomat, abban nem nagyon tudjuk a másik embernek a deceptiét követni. Az, hogy mennyi az én felelőségem a fogyasztásból, azt talán egy kicsit úgy is érzékelhető, hogy mennyire vagyok képes tartani a határaimat, akkor, amikor mondjuk, akkor a marketingesek seregelyi azon dolgoznak, hogy mindért többet ígyak, hogyha a családom minden tagja erősen búlogat, hogyha mondjuk inni fogok, és akkor is, hogyha egyébként kiárási korlátozás van, vagy, hogyha lehet menni alkóz vagy azt tenni kocsmába, az egyébként a felelőség, a mértéketeség erényének azért legfontosabb motória. Azt, hogy belátom, hogy én vagyok a felelős, azért, hogy hogyan fogom uralni a vágyaimat. Persze van egy társas szintje, és az én döntésemnek van következményen a velem élőkre, és hogyha én azt gondolom, hogy a nagyivásom is beleféld az én életemben, akkor kicsit ahhoz az elefánthoz kezdek hasonlítani, ki azt mondja, hogy törődjön mindenki magával, isten úgy is törődik mindannyiunkkal, és elkezd táncolni a baronfiútbárban. Tehát nagyon fontos, hogy az életünk hatásában a másik emberre, és ebben is meg kell találni az egyébként felelőséginket. Mondd Gergő, hogyha hozzá kartál még valamit tenni? Igen, még annyi útott eszembe ezzel kapcsolatban, hogy annyiban is van kollektív felelőség, úgyhogy az egyényi nélkül tényleg nincsen semmi egyényi felelőség nélkül nincsen változás, viszont abban van egy kollektív felelőség, hogyha valaki elzi, hogy neki ezzel problémája van, vagy szeretne vele foglalkozni, akkor mit kezd a társadalom, vagy hát a többség ezzel a helyzetben, hogy valaki nek van egy ilyen igénye, hogy foglalkozna magával, tehát hogy milyen viszonyt alakít ki ezzel az emberrel? Hát ki tárgítom még arra az emberre, aki éppen tróbálkozik, hogy visszaszorítsa a folyasztását, hogy van egy kollektív felelőség abban, hogy hogyan támogatom, hogyan teremtek neki olyan támogató közeget, amelyben lényegesen könnyebben tudja elírni a céljait. Ha tudom valakiről, hogy éppen lejön az alkoholról, vagy éppen száraz novemberezik, akkor amennyibben lehet, és nincs eljárnáig megőlelem, megrázom a vállát, és azt mondom, hogy nagyon jó ötlet, büszke vagyok rád. Nem pedig kisebbítom az érdemeit, vagy túlbálom neutralizálni a tedékenységét, ha nem igen, is támogatom benné. Ha azt, hogy itt gondolunk az alkohol életinkben betöltött szerepérről, annak van egy nagyon fontos kollektív szintje, és annak a kollektív szinten ugyanúgy tudnunk el valamilyen változás nétrehozunk, és azokat a híredelmeinket, amelyik nagyon göltösen tartják magukat, mint azt például, hogy nem tudom én csak alkoholla tudom magam jól érezni, ez nem igaz, meg lehet tanulni másképpen, vagy hogy én csak alkoholla tudok elmenni szórakozni, nem igaz, el tudok menni nélkül, és de ezeket a talán legnehezebb tigyomlálni azért egy pársodonnak az alkoholkis kuzusából. Bocsen az főleg úgy, hogyha a miniszterelnök, és a legkívültésem ebből az irányba tollnám, alapvető illemisziért ként jelöj meg a pálinkát, amelyik biopolitikai perspektívábból nézve, egy olyan kielentés, ami hát tényleg egy, először elóvastam, akkor nem tudtam mire vélni, hogy ez vagy a mélt jó vagy, hogy a hangozhat el, nemcsak egy miniszterelnök, egy felenülsen gondolkodó embernek a szájából. Igen, mert ebből erről a témáról készítettünk, és egy kis bevágást, amit a kollégám szerintem befog tudni játszolni. Oh, nem beszéltük meg, hogy én vezetem szórakozni. Jó reggel kívánom, elmennek a fejérmányi buszáról. Hát igen, hogy is mondja... Nem hallottuk sajnos, csak láttuk, hogy jó szórakoztak. Igen, jól szórakoznak, jól szórakoznak, és pálinkáznak a kedves politikus és szímély szórakoznak. Azért is játszottuk csak be, hogy igazából, amit te is mondasz, hogy azért úgy tűnik, hogy eléggé ellenszélben van ez a kampány politikaillag is, tehát hogy haját, hogy inkább támogató állam lenne, ez inkább úgy tűnik, hogy most jelentek az alkó provóció, az, ami így egy ilyen legfőbb állami feladattál éppetelő, miközben alkó politika az nem nagyon működik. Hogy látjátok ezt? Nézd, én ellenszének nem nevezném, szerintem inkább válkómba érkezik. Tehát nincs az alkoholla a kapcsolatban, a mérteketességet valós formában népszerűsítő kampány. Kis betül kell rában érkába különböző dolog, hogy fogyaszt miérték el, de nem ez a jellemző, ahhozra mondja, hogy ez emerek, hogy hogyan tudnánk elérni. Szerintem annyira régen, és olyan milyen van bent az alkó fogyasztás, a magyar embereknek az életében, hogy nem tűnik ellenszélnek. Erre szerzőttünk magunkkal, ebben kell navigálnunk, igazából nincsen ellenkampány. A száraz november az elmúlt 5 évben olyan sikeres kampányán őtte ki magát, amelynek következtében képesek vagyunk a november hónapot, az alkoholtematika alá rendelni. Képesek vagyunk mémeket generáltatni, képesek vagyunk szakvajgiskúzsokat generálni, képesek vagyunk embereket bevonnni tömegével, adat esetben tízezvével egy nemivási akcióba. És mindezt úgy, hogy nem forint milliárdokat szórunk el, hanem egyszerűen az öngondozást emeljük kollektív szintre. Ez alá igazából, vagy ezerébb gátakat gördíteni, nem lehet. Éppen ezért nem érzem ellenszélnek azt, amiben navigálunk, hanem inkább egy ilyen konstanos állapotnak, egy ilyen kormányzati, nem tudom én, kormányzati alapállapotnak tartom, hogy az alkoholnak a népszerűsítés, és a pálikátak a népszerűsítése az egy strategiai cél. Úgy veszem, hogy hogy ez a dolog, ezt tőlünk független. Én azt nem látom, hogy ezt, ezt rövid úton meg tudnánk változtatni, vagy nem szeretném, hogy ha a száraz novemberhez ők belekerülnének egy ilyen alkohol strategiáig gyártó szereve, rában a pillanatban elveszítjük az az egyini felelőséget, és azt a saját érzést, hogy ez a dolog, ez egyetlen emberül szól rólam. És a nagyon fontos része szerintem a száraz novembernek, hogy inkább megötte semmi olyan szerveződés, vagy kormányzati törökvés, vagy cég, vagy szponzor, amely kiseeltítaná az emberek től, ezt csak is az övéki, akik kívánk a száraz november. Én inkább ebbe azt érzékelem, hogy egy ilyen hát a problémánaknó, és az ignorálása, hanem a nem érzékelése. Tudod, hogy nem hiszem, hogy ezt egy probléma ként érzékeli az aktuál politika, de erről ők tudnának számot adni, hogyha beszélnének arra, hogy hogyan viszonyulnak ehhez a kérdéshez, de ezt érzékelhető módon kevését teszik meg, amelyi látszik azt, hogy a probléma kezelésnek egy kiszervezése érzékelhető, hogy a kezelés azt történjen meg valahol. Hát nagyon jószú az ignorálás például. Mindig faggatnak minket, hogy milyen adataink vannak az alkofogyasztásról, hogy hogyan úgy fölök újságítók szakták, hogy mondjunk mellé a jó adatokat. És akkor mindig elmondom, hogy nincsenek ilyen adataink, nincsenek ilyen átfogó kutatások. Az angoloknál képesek voltak most például összevetni, a 2008-as válság alatt tapasztalható alkofogyasztási mintákat, a tavasi lezárás alatti alkofogyasztási mintákat. Hát így, de hogy addig a védég nincsenek ezzel kapcsolatok, kutatások, közép távú célok, hosszú távú célok, satígyai célok. Addig igazából a száraz november azért érkezik egy ilyen válkumba, és azért is lehet sikeres, mert megkerüli ezt az egész rendszer, megkerül és átugol, és azt mondja, hogy nem várok arra, amíg a kormányzat népéseket tesz, hanem hozzákezdnek magamtól. Egy picit olyan, mint a korunkat jellemző közösségi megoldások. Közösségi közlekedés, közösségi lakás megoztás, közösségi autó megoztás, ezt még egy közösségi ön gondozás. Csinálunk van amit, amiben a ránkesül részt megpróbáljuk valamilyen módon elvégezni, és ezáltal megvéderi akár a romokban lévő intézmény rendszer, attól, hogy mondjuk, annak kell jön elvégezni ezt a munkát, és azt a részét, hogy a közössége el tud végezni, akkor ahoz hozzá lehetunk. Ha sorú figyelhető meg a felépülés esetében is, ott is sok esetben a felépülési naratívák mentén kibontakozó közösségi felépülési programok, megkövülik az intézmény rendszer, nem használják annak a szakmai kifejezéseit, és megpróbálnak alulról építkezve változást elérni. Mézen a szempontból, a szárazóvenben is éppen ezért ezt a formát képviselni. Ez igazából egy civil kezdeményezés, ami hát alulról jövő kezdeményezésként próbál, hát olyan belépni egy olyan térbe, ahol most jelleg nincsen semmi egyfajta válkumba. Most arról mi nem eset szó, hogy most idén azért egy különleges helyzet van járvány idején vagyunk, és akkor látozások vannak, miben más most a szárazóvenben a járvány idején? Hát talán abban, amiben maga az italozás is, abban más, hogy máshogy mondom, akkor amikor készülünk erre a novemberre, mondjuk még tavaly december január környük, amikor még szó sem volt arról, hogy a világnak a menet erre felé fondul, akkor nagyjában meg volt a tematikánk, nem fogom megmondani, hogy mi lesz majd a novemberi, és hogy akkor azzal fogunk foglalkozni. És aztán jött a tabaszilezárás, jött a nyári és jött az ősz, és világos volt, hogy nekünk mint egész igügyi intézménnek, mint kezelő helynek, a legfontosabb az az, hogy az emberek életménőségét és az egészségétés védjük, és ebben az egyényi felelőség, nemcsak a nemivás, hanem az ott homaradást is jelenti. Így igazából összekapcsolódott a járvány és a kihívás, aztán az, hogy a személyes életutakban ezt hogyan valósult meg, hogy ki az, aki nek mondjuk könnyebb volt, biztos vagyok benne, hogy azok, akiknek az alkófogyasztása, elsősorban és kizárólag közösség, jelségényekhez kötődik, ő könnyebben tudták venni ezt az akadály. Azok, akinek az alkófogyasztása, egy stresszoldú alkófogyasztás, inkább egy napi igilevezetés, őket picit hét az által, hogy nem tudta kell mozdulni, talán nehezebben fogadták. Maga az eredmény, amit az ember elér a járvány alatt, az, hogy az, hogy egészséges ebben tekint önmagára, az, hogy józanul tud rationális döntéseket hozni, egy rendkívül kiélezett feszültségekkel teli, félel emmel teli helyzetben, ezt biztos, hogy benne mindenki számára egy nagyon fontos siker volt. Van egy csoporta a Facebookon, a száradóban, mert egymásköző csoport, ami egyébként ennek az egész kampánynak, hogy Nazgón, az eszenciál is tartam, hát mutatja meg, itt közel 2000 magyar ember beszéleget arról, hogy milyen nem inni, és teremz termogató közeget a nemibár számára. Szinte az egész országban nem találunk még egy ekkora csoportot, onnan ennyire szépen beszélnek egymással emberek, és ennyire őszintén osztják meg az alkó fogyasztással, vagy a megtűzésékel kapcsolatos törtéteket. Ott írta az egyik részvevő, hogy elbeszítette az állását a második héten, és hogy világosel vált, hogy az élete az existenciálja veszélybe került. Azt mondta, hogy az egész krú, akivel dolgozik, elment inni, és ő is azonnal inni ment volna bármikor egy ilyen helyzetben, de azt mondta, hogy olyan ember, de most nem megy el, mert az egész életében egyetlen dolgot tartott bizonyosnak, ez pedig az, hogy eldöntötte, hogy nem iszik. És ebben a bizonyoságba kapaszkodra tudott igazából túljútni, ezen a ponton. De akkor, amikor bizonyta annál vállik az életünk, akkor keresdünk el olyan általunk teremtebb bizonyoságokat, amelyekben tudunk kapaszkodni. Tehát az a fajta bizonytalanság, hogy megfertőződök, nem fertőzöm meg a másik ember, elkaptam, nem kaptam, lesz munkám, nem lesz munkám, kapcsolódok, minden bizonytalannál vállik. Nem tudjuk eldönteni, mi az igaz, mi a hamis. Sőt alán legnagyobb értékváság a világunkban, hogy nem tudjuk, hogy mi az igaz, mi a hamis. Egy általaphozott döntés, hogy egy általam a saját magam érdekében képviselt törekvés, egy nagyon komoly bizonyoság tud lenni az életemben, a száraz november ebben az évben, talán leginkább e köré a felelősem meghozott bizonyoság köré épült. Ezért is, én azt gondolom, hogy az, aki végig csinálta, mondjuk akár ezt, akár az előzőeket, nagyon konkrétan fog érmékezni arra, hogy volt egy gyárványos év, amikor nem kifaroltam a száraz novemberből, és nem azt az utat választottam, ami sokkal könnyebb, és egyébként ugyanúgy elfogadható. Ha vannak úgy döntött, hogy így nifog ebben a novemberben, én teljesen elfogadom ez az ő döntése, lehet ezen az úttal haladni, csak a miúttum most más felémen. És az, aki végig csinálta, ő azt mondhatja, hogy vátrant tettem egy lépést egy nehezebnek gondolt törekvés irányába, és ez megelősített abban, hogy igen is veszélyhelyzetben képes vagyok józan átgondolt döntés hozni a saját életemett tekintve, és ezt úgy, hogy a hónap végére ezzel kapcsolatban tele vagyok pozitív energiával. Tehát én úgy látom, hogy a járvány mindent ragíviája ellenére, és a legkevégésebb szeretném eltólni a kínai horoszkó irányába, mint a patkány év és a lehetőségek, de lehetőségünk nyílik arra, hogy nagyon sok helyzetet más perspektívából lássunk, és lehetőségünk nyílik arra, hogy változtassunk azokat a szokásainkon, amelyeknek eddig a békjójában értünk. A lezárás visszatérve a kérdésre, amikor már bevezették a koláltozó intézkedéseket, szerintem segítette a száll az november. Onnan túl kezdve, hogy mások sem járhatnak el, és én sem mehetek el abba a közekbe, a kocsmába mondjuk, ahol egyébként mindig inni szoktam, ami egy dédette, saját magam által teremtett, ottani közekbe lehetek, számíntógép előd, másoknak a megküzési narvati idei dobasgatva, de segítette szerintem azt, hogy sikeres legyen, és ebben azért elsősorban, hanem kizárólag, kollektív szinten a száll az november egymást között csoportnak van, szerepe és hamsúlyan. Fetszolgondolatárra rácsatlakozzak, és az előző témához is kösebb, az ilyen egyénik kollektív, meg az állomi felelőség témájához, csak így azt nem elném ki, hogy tényleg az egy nagyon véghogy határvonal, hogy most egyényi vagy kollektív felelőség, mert mind a kettő egy jogos szempont, viszont tényleg, hogy ha túl ságosan kívülre helyezük ezt a felelőséget, akkor annak az a veszélyi el lehet meg, hogy a sikert azt nem érezzük a sajátunknak, vagy a kontrolt azt más gyakorolja felettünk, tehát hogy ha a problémákat azt másolja meg, mondjuk egy állam meghoz az összes szabályt nekünk, csak ez be kell tartani, jól viselkedni ezt látszólak, tudhat egy biztonságot sugalni, de közben meglált ezt egy kitetségnek is élni, ezért fontos, na gondolom, hogy úgy álljunk valahogy elhez a témakörhöz, hogy valahogy közösen kitermelünk egy választ évről évre, valami más választ ugyanara a kihívásra, az, hogy ebben az évben egy ilyen lezárásos helyzetben, meg vírushelyzetben, hogyan lehetett erre válaszolni, szerintem ez egyellőre még egy kicsit olyan titok, hogy fontosan ki, hogy éltem meg, de az mindenképpen egy nagyon pozitív jár, hogy tényleg ez, amit a FECO mondta, a Facebookon ez a közösség megmaradt, és segítette egymást. Most ugye lejárt már a száraz november kampány, és most már akkor a medves december van, de mi az, hogy a járvány az ugye marad, és a kérletesik orlátozások is maradtak. Mit tehát ilyenkor az ember, aki mondjuk szeretett korábban bulizni, jön a Silvester, jönnek az ünnepek, hogy szerintetek van módja ilyenkor, a felelőség teljes kikapcsolódásnak és szórakozásnak, vagy mindenki, akkor feleltsel most ezt a dolgot, így tavasi. Én ezzel kapcsolatba ugyanazt tudom megerősíteni, hogy ezek az ilyen mi attendő, típusú válaszok, mint, hogy ha asszugalnak, hogy lenne egy jó eljárás. Én abból hiszek, hogy az egy, vagy számomra az a követendő, például, hogy az a jó megoldás, valahogy együtt ki tudunk termelni, ez rettentősok munka, tehát hogy ebben benne van az érzelmektudatosítása, benne van az, hogy esetleg mások hozzáállásával ütközik, mit kezdünk azzal, hogy én akarok valamit, kis szeretném a saját vágjaimot teljesíteni, meg szeretném őket élni, de ez ütközik esetleg másik embernek a biztonságérszetével. Ebben az ütközésben tudunk tanulni magunkról, hogy hogyan viszonyolunk a saját vágjainkhoz, és azt mondani, hogy ez iszonyatosan nagy munka lenne, hogy erre kitermejük a saját válaszainka. Én inkább ennek a hiányát fogalmaz nem meg, hogy amikor volt a végre valami mondás, hogy akkor harvinc napig újra a lezárás van, egy ilyen megkönnyebbülés élményt éltem át, akkor nem kell gondolkodnom. Tehát akkor nem kell ezt a munkát elvégeznem, mert akkor most van valami irányelv. Én azt gondolom, hogy azért ennek is van egy ára. A személyes hozzááállásomot tudom elmondani, hogy alapvetően én azt gondolom, hogy ez olyan helyzet, ahol a társas felelőségvállalásnak van, nagyobb hangsúja, és az egyényi igényeknek, és a vágyaknak egy kicsit a hátérbe szorítással, de ezt elvárásként nagyon nehéz megfogalmazni, mert hát vannak olyan emberek, akik számára, ez nem olyan egyszerű, hogy megtege az, hogy ezzel a helyzetől, mit tudunk ezdeni, az valóban egy izgalmas kérdés. Igen, különösság, hogy mondjuk mi, úgy mond már kicsit könyebben beszélünk, mert túl vagyunk egy bizonyos életkor, de mondjuk a képpen ugye a 10 éves, 20 éves kól elején van, és benne a nagy buliláz korszatban annak azért az így elég nehéz dió lehet, hogy hogyan tudja most megélni ezt a dolgot. Hát nézd persze, egyik oldalról az gondolom, hogy sokat veszítünk a tömegrendezvényekkel, a másik oldalról meg több egy nyelünk majd azzal, ami a romjain kialakul. Én nagyon vízom benne, hogy mindannyi egy picit tanulunk abból, amiben jelenleg érünk. Figyelj, nyolcra hazak elérni mindenkinek. Hogyha valaki ezt mondja nekem ezerült egy éve, hogy lesz egy ilyen korszaka a világnak, hogy nyolckor mindenki otthonban, akkor azt mondom, hogy nem lehet lemenedzselni. És nézd meg az embereket, felelősen, fegyelmezetten hazamennek este nyolcúr akkor, és szövegetik álmaikat arról az időszakról, amikor majd újra lehet szórakozni. De az a világ, amelyikből érkeznek, az lassan fog visszarendöződni. Én nagyon vízom benne, hogy lesznek olyan tapasztalásai, ennek a nagyon nehéz időszaknak, amelyett fel tudunk majd használni, egy sokkal jobb minőségű életnek a szervezéséhez. Az biztos, hogy az előttünk álló hónap, a december óriási kihívás lesz, meg kell csinálunk egy karálycsont és egy szilvesztet. A karálycsönból azt gondolom, hogy talán még jobban is kívülhetünk, bizonyos szempontból az egy családű nepp, ott homaradunk. A szilveszter mit hozzá, hogyha ezek a korlátozások maradnak, mint ami most is van érvényben, hogy tíz ember lehet együtt, akkor valószeg tíz pős, házi, búlik, sokaságok kívzelhetően, a jellennelégi szilvesztelkor. Hogyha az lesz, mint a Britáknél van, vagy a Németeknős senkinek, mert sehová, és mindenki ott homarad szilvesztelkor, azért sokkal komolyabb kihívás lesz, de biztos vagyok benne, hogy ne fogunk számolni, számtalan olyan képzetünk el, amiről azt gondoltuk, hogy igaz, és örökké tartani fog. És hogy ezek eltűnnek, az, hogy kimilyen módon találja meg az örömének a forrását, ez még nagyon egyébni, egyébben bármit mondani, jósolni, bánaszokat adni, hogy erge is mondja, nem nagyon tudunk. Jól értem, akkor te is azt mondod, mint mostanában sokkal ebertől hallottam, hogy igazából nem kell visszatérnünk a úgymond a normális hóz, ami a járvány előtt volt, mert igazából tanulnunk én, ami ez az időszakba volt, és akkor egy ilyen jobb helyzethez kellene visszatérnünk, amikor majd feloldják a járványt, ugye? Hát egyrészt megint azért fogalmazni óvatosan, mert ennek a járványnak a feloldása, jölegi szemításunk alapján nagyjából, február-március körnélke, tök messze van. Tehát, hogy addig mi történik még, hogy addig milyen módon tudunk magunkról gondoskodni, hogy meddig tartanak a tartalékaink, hogy milyen egzistencija is kihívásuk vannak előttünk, és ennek milyen válaszokat adunk, abban elhamarkodott lenne bármilyen dönt, és azt én is osztom egyébként, hogy a giga nagyfestiválók, amelyek elsősorban az alkaló forgalmazásró szóltak, és másodszorban szólt az ene, ahol zeményt például a legutóbbi szigetfestiválók, jelentős része egy itató tulajdonképpen, ahol szól a piázásul az ene, ezekért mondjuk én azt gondolom, hogy nem annyira nagykár, hogyha ezek átalakulnak, és egy picit egészséges edébé várik. Azt, hogy lesz nekem ilyen terekvések, attól is fübb, hogy a kormányzatnak lesz nekem ilyen terekvései, hogy arra nézve, és fogja gondolni bármit, hogy mondjuk, mi van az emberekkel? Mennyiben tekinthetők, ők saját életük szervezőének, mennyi az saját részük ebben, és mennyire akarom én megmondni nekik, hogy nyit csináljanak? Mi lehet negyébként tenni azért, hogy biztonságosabb legyen az éjszakai élet, akár Budapesten időt, sok vita van például a buli negyed kapcsán, hogyan kellene szabályozni, mert ne tenni azért, hogy biztonságosabban külthessé kell, mondjuk a szülők, a gyerekeket bulizni. Milyen értelembe biztonságosabban? Most itt tala is gondolok, hogy mit lehet ne tenni azért, hogy kelésbi ártalmasan fogyasszanak az emberek az éjszakával, például alkoholt. Én az otthon a családban érdemes ezzel kezdeni, hogy valami kézekfokató tudása legyen mondjuk az emberek, az alkoholla kapcsolatban, a vágyakkal kapcsolatban. Biztos vagyok benne, hogy mondjuk a boldogórák megszüntetése, vagy mondjuk az alkoholkampányok, az itatókampányok, visszaszorítása, az megint lehet egy fontos cél, az, hogy milyen módon regulázzuk meg az alkohol fogyasztuk, az alkohol forgalmazókat és az alkohol marketinget, ez egy fontos lépés. Én azt gondolom, hogy minden olyan, ami az emberek megregulázására törekszik és megmondja nekik, hogy mit kéne csinálni, azok úgy kevésbési keresek, azok, amelyek próbálják megregulázni az alkohol marketingeseket, azok már én több sikert látnék azért. Mondjuk az nem jó, hogy ha olyan kampányok vannak, aminek az a szlog ennyi a gyutalom a napvégén. Ez mondjuk nem segít vinket azért abban, hogy ilyen mozduljunk a napi szintű alkohol fogyasztástól, most is láthatjuk, hogy miközben beszélek, számtalan boldog italozú ember van mögéink vágó. Én is az összintesség, meg a párbeszéd jut eszembe, tehát ha egyszerűen a saját viszonyunkat ezekhez a témákhoz legyen az alkohol vagy bármilyen más szer, ha ezeket a saját viszonyainkat nem tudjuk kitermelni és nem tudjuk ilyen gondolatok formájában, megérzések formájában mások velik közvetíteni, akkor nem lesz meg az esély arra, hogy valamit egyáltalán kitaláljunk, hogy ezzel mit lehet kezdeni. Én azt gondolom, hogy ameddig mindig csak szabályozással próbáljuk ezeket a dolgokat kezelni, addig sosem lesz, hogy olyan jellegű konszenzus, amit egy többsége szívesen betart és elfogad. Tehát hogy először is komolyan kéne venni ezt a témet, belekéne rakni azt az érzelmi átélést, ami szükséges, hogy tudatosítjuk, hogy egyentelen mit gondolok, és mit érzelkezzek el a témák a kapcsolatban. Ezeket valamilyen gondolati formába el kell kezdeni kimondani, és hát teret engedni annak, hogy ezek így ütközzenek egymással, és akkor valami kiől jön belőle. Hogy mondjam, hogy a párbeszéd, amikor azt mondjuk, hogy így a demokrácia, hogy ez írgalmatlan sok munkat. Rengetek beletett energia, amit ha nem pakolunk bele, akkor nem pakolja bele senki más, és hogy ha meg csak az állam vagy a jogszabály adja ezt, akkor ez egy ilyen üres tartalmatlan valami, amihez megint nincsen nekem személyes viszonyolásom, azon kívül, hogy jaj de jó vagy fúj, de hogy ebben olyan, hogy mondjam, túl sok kidolgozott, és megérvelt tartalom meg nincsen. Úgyhogy én azt gondolom, hogy elkéne ezeket a folyamatokat kezdeni, és még egy gondolat, ezt facilitálhatják szakemberek, megrésztvehetnek bennek, de hogy nem termelhetik ki szakemberek, mert akkor az a helyzetel elő, hogy a szakembel mondja meg más helyet, hogy azt, hogyan kéne csinálni, és én ezt a felelőséget nem szívesen vállalom, hogy akkor én döntök, anélkül, hogy tudnám, hogy más emberek erről mit gondolnak, tehát hogy bármilyen szakma politika is lesz, hogy ha az a klienseket, és most itt kliensalat igazából az egész országot lehet érteni, tehát bárki, aki életébe egyszer elgondolkozott azon, hogy alkoholt fogyasztana, őket nem bonyuk ebben bele, meg nem az ővék, akkor az úgy elég üres lesz. Hogy a jókat mond Gergelt annyi, mert ők egészítne még ki, hogy vannak ilyen nagyon... magukat nagyon makacsul tartó képzetek, azt illetőn, hogy mit jelent az éjszakai kultúra, és hogy akkor amikor azt mondjuk, hogy van egy hely, amelyikben mérnek alkoholt, és erre azt mondjuk, hogy ez kultúra ez nem az. Tehát erről szó sincset. Nagyon sokszor azt lehet látni, hogy bédünk valamilyen kultus jelensékként beállított egyszerűi iváest, és azt mondjuk, hogy ez fontos része, amiközességünknek, fontos része a kultúránnak, miközben semmi más nem láttam, mint az, hogy embereket ítatnak, és az nem az emberek jó érzését, akarom meg elbitatni tőlük, hogy ők nem érzik jómakokat, vagy hogy azt kérek gondolni, csak ne levezzük annak. Azok a helyek, amelyek magot függetlenként próbálják megtartani, nagyon sokszor abból csapdálba esnek, hogy azt gondolják, hogy a kocsba fogja elvinni az ő független helyünket a hátát, de igazából olyan rapsságot vállalnak, amelyben mindig meglesz az a törökvés, hogy itt adni kell az embereket, mert különbben nem megy a biztnis. Szép kell választani a dolgokat. A mennyire csak lehetséget szépen, a művészetet, a kultúrát és egyszerűk kocsmát. Vannak átjárások kétsé kívül, de hogy csak a kocsmára ki jelenteni, hogy amúgy ez művészet, vagy hogy ez kultura, és hogy ez egyébként egy városnak a vonzereje, hogy amúgy jól belehet rúgnilálunk, ezt szerintem ezeket fontos újra beszélni, egy picit újra tárgyalni, hogy nagyon mennyiben mutat túl az egyszerű alkorfogyasztáson, az a dolog, amit én mondjuk, hogy nagyon komoly kultős jelensékként próbálok tálalni vagy eladni. Az érdekes dolog, hogy akár a főváros nézzük, akkor azok a helyek, amik megpróbálták azon túl lépni, amit monda azt, hogy kicsit túl lépni azon, hogy most leítassuk az embereket és behozni a kultúrát, és tényleg ilyen kultúra teremtő helyi válni, azoknak pont, hogy ne ezzel megíjani jelenti. A szászón? Ezt a jeletben, hogyha gyűrerkert, meg auróra, meg mindent nézzad, akkor azt látjuk, hogy vértizadnak, hogy túl éjjenek az ilyen helyek, és hogy közben meg pont azok a helyek virágoznak, ahol meg kizárólag a profit hajhászás az, ami a szél. Kérdés, hogy kinek a számára virágzi? Maga az alap probléma, ami szerintem a szára az novembernek egy nagy tanulsága, az az, hogy nem igazán vagyunk, sikeresek a józan kapcsolódásban, az a mondás, hogy alkoholla kell kapcsolódnunk. Nem tudjuk elképzelni azt a világunkat, amikor mi felül temberek józanul kapcsolódunk egymásod, vagy legalábbis nem azzal a mennyiségű alkohollal. Addig ameddig nincsenek meg a tapasztalásaink ezzel kapcsolatban, és nem éjjük át azt, hogy mondjuk, milyen egy guja bár alkohol fogyasztás nélkül, vagy hogy milyenek, mert a felszoltatási intézményeknek, a szinterei, mondjuk, feldos alkohol fogyasztás nélkül, addig mitől várjuk, hogy egy olyan világ fog előtérvel évni, amelyben milyen emberek képesek vagyunk egymásod józol kapcsolódni. Távalált önlem bármilyen prohibíciós terekvés az nagyon fontos, de az, hogy legyen a mértéketességnek egy társadalmi szintje is, és hogy a túl fogyasztással szemben egy sokkal szülkebb határt szabjunk meg, ennek a területnek, az alkohol felszesnek, nagyon-nagyon égut a bárható magára, mert magasabb lesz az életvinőségünk. Tehát nem elveszítünk valamit, hanem egy sokkal teljesen élményvesz az, amit át tudunk élni. Nem elengedni kell az alkoholt, hanem egy sokkal mértégetesebb, sokkal hasznosabb terébe visszavúzni. Ha országot ki nem mondanom, akkor mondjuk, mint Olazország nagyjából. Olazországban lehet kapni alkoholt, lehet kapni minden félét, mégis az a tipusú részegedés, és az a tipusú alkohol fogyasztás, ami jellemzi mondjuk, akár Magyarországot, akár Nagy Britanniát és még Számos országot, egy ispedető négazából ezeknek az országot, a mintázottában. Nekem is azított eszembe, hogy pont ez a megoldánó feladat, amit Mondasz Wettner, hogy mi van akkor, amikor nem fogyasztunk, nekem is az egyik, valamelyik évben, amikor csináltam a kampányt, akkor ez volt az egyik ilyen talóság, hogy ha nem sört kérek, és csak ülök egy kocsmába, akkor mi van? És akkor elkezdtem magam ilyen rosszul érezni, hogy dehával, amit csak én, nem már legalább venni, tehát hogy legalább már akkor, csak egy szörpér, hatfizessek, hát milyen csúny a ember vagyok, hogy itt foglalom a széket, aztán nem küldtöm a pénzem ott, aztán a szórakozó helyen, tehát hogy egyszerűen annyira bele van, annyira ivótva a bőrünkbe az, hogy az időnket, a fogyasztásra tudjuk használni, és ez nem mint egy ilyen divatos kapitalizmus kritika próbálom mondani, hanem egyszerűen a kultúránknak, ez egy nagyon szerves eleme, hogy az időnket valamilyen termék elfogyasztására használjuk, hogy hát az érez egy idő lesz, amíg ebből így tudunk egy kanyart venni, de eléggé úgy tűnik, hogy ezt a kanyart meg kell csinálni, és hát ezt valahogy a diversifikálás, ha lett, hogyha sok színű az a termékvaletta, ami lehet társasjátéktól kezve a fennet, ugye mit csinál, de hogy az érez még, szóval ezt szerintem még jó pár év, aminek egy valamilyen kultúrája, valami fenntartható kultúrája meghonosodik, hogy hogyan lehet olyan bármiféle egységet működtetni, aminek az alapja nem a fogyasztás, csak a fogyasztás, nem ezen az egy lábónál. Hát pedig itt Bayerzsortnál biztos marxizmusk kiáltott volna, az előbbi kapitalizmus kritikát mell, de egyébként teljesen igazad van, amivel még mielőtt bezellezeljük a beszélgetést, mindenképpen szerettem volna kitérni rá, hogy mi van azokkal, akik hát kimondottam problémákat tapasztalnak meg az alkó, a fogyasztásukkal akár függők, és most elkezdtek az a gondolkodni, hogy kéne valami segítség, mit tudtok nekik mondani, mit lehet most így a járvány alatt, hol lehet segítséget találni? Hát először is legyen büszke magára nagyon, hogy ez legább eszébe jutott, ez nagyon fontos dolog, hogy kéne ezzel foglalkozni, ez már nagyon jó. Hát most azért nincsen, nem most van a legjobb helyzetben, az, aki szeretne mondjuk bekerülni, addig tológiai ellátásba a górátban, nem fog neki sikerülni sajnos, a jelenlegi járvány ügyi helyzet, igazából ronytya az életes élet minőségét azoknak, akik mondjuk súlyos alkohasz, hát ez avarra a most vágnak neki, meg merem kockáztatni, és sajnos még azok is kikerülnek majd, akik most bent vannak. Bekerülni terápiás intézménybe, rehabra, addig tológiai osztáira, most a covid hullámnak ezen a pontján szinte lehetetlen. Ami nem jelenti azt, hogy ha valaki nek egyébként, nem állnak fenn, mondjuk a delirium framerszakal kockázata, akkor ne tudnak belevágni, mondjuk az online konzultációnak a segítségével, amely rülgárgáig biztos a sokkal többet tud mondani nincs tény, mert ugye ezzel foglalkozik? Annyit azért hazáltanék, hogy a legtöbb alapítvány, meg rehab, vagy akár a nyíró gyúlakorház, tehát az országos ellatójuk, azért valamilyen formában az ellatásaikat ugyanúgy elérhető védtették, az kétség kívül igaz, amit a fecó mond, hogy több akadályt kell megugrani jól valahhoz, hogy valaki kezelés bekerüljön, tehát mondjuk negatív covid test, többet kell telefonálgatni, tehát hogy ilyen akaratosabbnak kell lenni, tehát hogy tényleg nehezebb most bekerülni, online ellátást, valamilyen szolgáltatónál akár a kékponnát, levelezésen alapuló konzultáció, Skype az azért elérhető, tehát hogy elehet indulni. Még amit ezzel kapcsolatban, mint kezelés csak egy gondolatot kiemelni, hogy ez is egy érdekes déma, hogy mit is csinált, hogy mire számíthattam, mikor valaki eljön, alapvetően segítő hozzáállással, dolgozó emberekkel fog beszélgetni, és azért annak is tudom néha, látni a veszélyét, hogy ha a segítést, az teljesen ilyen intézményekbe szervezők ki, tehát hogy, mert ez tud egy ilyen csodavárást is eredményezni, hogy ezek a helyek, ahol majd megszerelődnek a kliensek, akinek nem tudom problémája van, hogy tényleg, hogy el tudunk távolódni, ilyen alapvető emberi motivációinktól, az a segítés, mert hogyha azok egy ilyen intézménybe vannak ki szervező, akkor az egy olyan dolog, amivel nekem amúgy nem kell foglalkoznom, a segítés azabban az intézménybe szállik. Úgyhogy én, tehát hogy azt hangsúlyoznem, hogy ha valaki segítséget fog keresni, az valószínűleg kap, és alapvetően egy segítők és emberrel fog találkozni, csak emellé még azt is hangsúlyoznem, hogy nyilván az ő energiája az ugyanúgy kell leni fog, és akár a környezete energiája is, és visszak a térve az elejére, hogy pont ennek a kettősége, hogy az ővé is, meg a környezetének is az energiája, hogyha ebből bennem van, úgy a leghatékonyabb, az egyény nélkül biztosan nem fog menni. Ez egy nagyon szép zárok gondolat volt, igazából le is járt az időn közben, nagyon szépen köszönöm Pál Bárd Gárgőnek, és Dávid Fet szólnak, hogy itt a vendégünk volt, és azoknak is, akik néztek bennünket az online adásban, reméljük, hogy legközelebb már zavartalanületve megszakítatlanul fogunk majd jelentkezni a Drogiporter kafé következő adásában. Sziasztok!