 Žitje svetih svetitele Dmitrije Rostovskogo, mesece dekemvrije v vtorej nadeset deň. Žitje in život svetih vca našego Spiridona, episkupa Trimitunskogo. This Librevox Recording is in the public domain. Kipirskej ostruf oteče stvo besigo čudnago Spiridona iz že od preprostih roditelej rodivsja, i sam preprost Bjašenravom smiren že serce mi blak žitjem od detstva svojgo pastirebe ovčiji v ozrazdže prišed sočeta se zakonnomo brako, i otec detem bosti. Živjaže že česno i bogogodno podržaja da vide v krotosti i jako v prostute serdečnej, a v rama vstranoljubiji. Nepomnogih želetih omeršej ženejgo, svobodne i osrednej rabotaše bogo blagimi deli, imenje svojeno opokojenje strannih, i prepitanje ništih istoštavaja. I toliko v mire blagu godi bogu, jako i darač od otvoreni odnego spodobisja. Vseak je boljezdi neodobce, li je mi je izceljaše in besi od človek progonjaše slovom. Če so radi postavljen bosti piskup Trimitunskomo grado v carstvo velikago Konstantina i Konstantija Senejgo i tvojaše divne, čude sa je preslavnajo. Bosti nogda bezdoždi je vo ostrovetom i soša velija, i posledovaše soši glad, gladožemor, i množstvo ljudej pogibaš od glada. Trebovaše že vsečeski zaključenja to, ili in neko, ili podobno gojmu, da boj otvrzel nebo molitvoju. I se takov pokaza se spiridon svetej, i že naležaštju ljudem be do videv i otajštih glado motečski miloserdovav, pomoli se preležno k preblagom obogo, i že Abije spolni nebo oblakami, sobrav ta od konec zemlji, i preleja došt velik, in neprestali jušti se došt mnok na zemljud nidovoljni, dodeže pakji svetej pomolisji i bejst vedru. Ne pojise zemlja izobiljno, i dede svoja plodej, ugobziše se nivaj, upludonosiše se dej vertogradej, i bejst poglade tom izobilje mnogo emulitvom i ugotnika božje spiridona. No je pak je po nekolikih letih božjem, grehov radi ljudskih popoštenjem bejst glad v toj strane i radovah vse bogatih žitoprodavecijo dragosti imušti je od mnogih let stježannoje žitu in otversše žitnice in svoja načaše prodajati drago. Beževgrade Trimitun sem neki žitoprodavec ima i srebroljubija, Gortan, Nesejtoj, Trobolakomstva nenapolneno, toj utineh mest kuplijo množest vožite stježav in korabljami vo grad privez, nihoteše prodajati na takovoj cene, na kakovoj zastavo grade, no vsej pav žitnice nadeže bej boljši glado množil vse, eže bej držajimo prodajati i priopresti množeše imenje. Gladože veliko naležaštu i denot dne bolje množeštu vse, nača bogatih on prodajati žitu svoje zelo drago. Prideže k nimov bogi i prusja imolja, slosljezam je pripade, da pomilujte go in podaste mu malo žite, da bi ne umreti od glada s ženoj včadej. On ženimi loserdi ime želanjem zlato od režimi vse pomilovati nište go norečajemo. Idi, prinesi ceno i imeti bodiši, eže kupiši. V bogi že iznemogaj od glada prijdek o svetomu spiridonu svoju nište tu, bogatih ožene mi loserdi imo s plačem povedaja. Sveti že glagolajmo. Ne plači, no idi v dom tvoj. Tako bo glagoljte duh sveti, jako otro na polnice hramina tvoja žita, bogatih ože uzreši moljaštatiya i dajuštate bežitu bez cenej. V bogi že ide vzdihaje v dom svoj. Iako bi ist pervi so mrak nošti, povelenjem boži im prolija se došt velik na zemliu i tem prolijanjem nogim pa doše žitnice je bogatago onago nemilosti vgo srebro ljubca in raznese voda vse. Nemilosti viže tojžito prodavec so svojimi teče po vsemu gradu zovej in molja vseh podati imo pomošt, da ne odbogatstva v nezapov bog budi. Na znesenno je žito po putih načaša je sobirati in na polniša hramina i svoja. Tako že in ništi on prosivi včera sobra sebe žita do izbytka ego že vide v bogatiji nača moliti da bez cenej v zemli sebe eliko hoštet. Tako bog za nemiloserdi je bogatago nakaza, nište to že je gled o bogo govotiši po proročistvu svetago. Zemleda lec neki znajma i svetomo, v to že gledno je vreme k tomu, imušte moješte in ne je žitnice izpolnine je žita? Prijde prosjada da ste imo vze im žita k prepitanju, obještaje se oddati imo selihvojo v vreme žatvej. On že prvego žita po gobljenjem ne nakazavsi, in od skuposti svoje ja ne izmenivsi, in ne ispravivsi, zatvori predsimo bogim odrobo svoju nemiloserdim in že sližeti chote priležnogo ego molenja, no glagola imo. To sliža v bogiji zemledeljec, otide plačeven k svetitelju božju Spiridonu, poveda imu svoju skorb. Svetitele že vteže fego slovesi odpusti v dom. Vutri že sam k zemledeljcu prijde, nosja grudu zlata nemalu, a odkudo zlato ono je vzija posleždejevit slovo. Zlato obo to v bogomo vruce vluživ, reče, nesi bratek bogatomo ono možito prodavcu in dašte mu si je zelo to vzalog, da podasti vzajim žita, eliko bej dovlelo na tvoju potrebo. Eks da že prijde džatva izubilovati budiši chlebom, trgda zalog se je skupiv mne pak je prineseši. I vzja o bogiji zlato ono je otruk svetitele vih, ide s očtanjem k bogatomo. On že jako zlato ozre, radbojst zlato ljubi vsi, ja bje de vzajim žita o bogomo, eliko trebo vaši. Vzovanju že bivšo, i žatve nastavšej, zemljedele conej odde, slihvoju žitu bogatomo in zelo ki skupiv, o svetom ospiri donos blgodarjenjem prinese. Sveti že vzem zlato k vertogradu svojmo pojde izemljedelca s sobojo pojat glagolja. Gredi so mnoju brate, da oddajim si je vkupi vzajim da všemu nam gospodimoj i jesusi christe. Samoju voleju vse suzi daje i pretvorja jej, i že inok da že zel moj seju vzraštu cerjoegipetsko vzmi je pretvorili si, sam i si je zlato, jako že prve od životnego v to pretvorili si podobije. Tako in nej ne poveli, da pretvorit si, vo ono je podobije, v nem že bješ je iznačala, da jesej človeku vest, koliko je tej imaš je ona spromišlenje, i samo jo veštju naučit se tomu, je že v božestvenom mjest pisani, ja ko elika hošte dbog tvorit vse. Vsi cemu moljaštu se, ab je zlato životnoj, v prijemše silu, dvizaši si, izraši se zmi, obraštaj si i polzej. I tako je že prve prikosnovenje im ruk svetago zmi bajst zlatom, pa ki od zlata čudesni so tvori se zmijem. Vide že to zemlje delet strepetaši od straha in pad na zemlju, zmi ubotoj v noru svoju vnide, a zemlje delet s oblagodarenjem v dom vzvratiesi, užasaje se o veliči i božej čude se, s otvoršego se molitvemi svetago. Druk neki blžen, na gov spiridona dobrodetelen, pozavist izleih človeko klevetan bajst k sudjih gradskomu in vsežden v temnico, taže in na smer tu sožden depovinni. Ježoveda v spiridom blženji pojde izbaviti druga svoj got Beže togda vreme navodnjenje i potok i žebe na puti navodni se zelo izlevaje se izbregov svojih in neodop be kome prijti je go. Čude otvorit, že pomyšljaje i Jesusa navina kako s kovčegom zaveta prejde posuhu i ordan v vreme navodnjenje go, veruje že inajne to gože bajti vse silnago boga, glagolak potoku, aki sluze povelivajušti, stanji reče, obšči vladejka povelivajati ti, da asprejdu gože rad i spišu. To rekšuje mu, abija sta potok v ospetiv bajstrene vodnije, i da de suh put svetomo, ne toče jo že imu noj pročim s njim greduštim, i že i pred tekošek sodiji, bozveštajušte prišestvije svetago, je že sotvori na puti čudo. Sodija že sliše v to abija svo budi vsoždennego i darovaj go svetomo zdrave. Videsi že prepodobni inokda bo počivajuš, če ima od puti o jedinago strenu pri imce? Žena nekaja je že beplod s koju ljubov je oplenena iz strastju poraboštena, tajno s nekim grešaštaj, v oskoten noze svetomo umajti. On že vedište ja dela rečeknej, ne prikasaj sem na ženu. Sježi glagola nejako grešnoj ugnošaja se je odmetajeju, kako bo grešnemi gnošati se hočenik saj gospoda, i že smajtarji i grešniki priješe, no da so tvoriti jo po minuti svoja sogrešenja i postajdice skvernih svojih pomešlenji i dejanji. E kda že ta žena pače na stojaši in nudiše se, kot jašti prikusnuti se nogam svetago je želmajti, tukda svitej so želejo pogibili jeja, človek ljubni i krod se obličijo, vospominaje ej greh jeja i k pokajanju nastavljajeju. Ona že udivljše se v kupi že užasše se, in tajne je ja nesutu tejne pred prozorljivojmi učesej človeka božija, studaže izpolnši se i sukrušivše srce svoje, pa de na nozi svetago, ne vodojo uže, no slezami ta omajvajušti i obličenne je svoja dela svojimi ispovedajušti usnami. Ona obodvorjaše jaži inokdaj v angelskej blodnica. On že, ja že gospodj blagotrobne ej veštaši, derzajdišti, odpuštajuci tebe gresi tvoji, i pakji, k tomu ne so grešaj. I od to goče sa žena taj ispravi žitje svoj dobre i bejst in na im na poljzo. No poniže od čudes žitje to, čo je svetago poznavajca, podobajdži ovedeti i revnoste go po blagočestivoj vere predležašte obo slovotoj, da je vid. Tsarstvo jušto velikomo Konstantino I v christijanih cariu v 636 let od tsarstva Aleksandrova Filipova Sejna V Nikij so brase preslavni o njih svetihote cobor, da bezbožnago Arye ni zložat naricajušte go ne blagočestne Sejna Božje bajti tvar, a ne tvorca. Zakono položat že ispovedati Sejna Božje bajte jedinago s Bogom od cemestestva. Bjahuže pomogajušti Arye v oholjenju i piskupi naročiti, e vsevi nikomidijski, Maris Halkidonski, Te Ogni Nikijski, ti Arye v oposledujšte bezumio sveci, Sejna Božje i Boga sozda na bajti bledosloveho. Poborajušti, že po blagočesti načalnici, že tie mi očenje mokrašenji bajjo siji. Vjeliki v svetih Aleksandr i že bejšte presviter v to že vremi držaše mesto svetago Mitrofa na patriarka Ceregratskago, nebavšu tomu tamo poneženo odrebolezni ležaši slavni o natanasi, i že ne ube presviterski mokrašen činom, no diakonskoj složenje. Če so radi nemenše na njih be negodovanje odzavisljivih, jako neubivše episkupskoj vpočteni čestiju, v razomenji veri in na jih prevozhoždahu. Beže s nimi sej veliki ispiridon, tego že žit je i ja že v nem živušte blgodati polezniša in silniša beku oveštanju, ne že inih jezejki in neizbežnje silogismofuziji i hitropletenje vitiskaja. V zarejvojmi zvolenji behoj elinstji, filosofi, glagolimi eperipatetike, v njih že bejedin premodriš jario pomogaja jaki mečemo bojudnim jezikom sofistickim sikiji i gordjajsja čtašči se posmejati se blgočestivih učenju. S tem plaženji ispiridon, muž preprost, edinago to, či o svedi hristaj se go raspeta preti se prošaše. Sveti živac je vedošti i prostutoj go, jako ne že malo elinska govkusi učenja, v ozbrenjeho svetomu, da nedrezaj chitro slovesnima o nim preti se sofistuju, no to je vedi, čto može dvaišnje premodrost, kako že su ti nemošne človečeske premodrosti sili, pristopik možu glagolja. Vo ime i Jesusa hristá o filosofe, mne vnemlji i poslušaj, ja že ti huštu glagolati. Filosof už rejkšu k nemu glagolji in poslušaj jo ti, na če besedovati sveti. Vedi njest bog i že neboj zemlju sodvori i človeko od zemli suzda. I proče je vse vidima je in ne vidima je slovom i duhom svojim ustroji. Togo slovo verujem, maji sej na boži je bejti boga v zabloždjenji naše milosertstvo vša od devi roždena s človeki poživša, postradavša in omerša našego radi spasenja i pak je voskresša boži čajem prieti soditi vseh pravedni in vozdatiko moždo po dostojanju. Verojem, že je go so od cem jedinago estetstva bejti sosidjaštej ravnočestna. Sija tako ispovedujem bez vsekago ljubopetnego istjezanja, ni že te i kako si jasujti spretovati drzaj. Prevozhodjati bo tvoj razum in poznanje vse, ko je dalje, če prevozvejšajut. I malo pomolča v reče. Ne tako li tebe sija videti filosofe. Filosofe že ak in nikog daže preti se vedi, molčaše neomeja ustotverjsti protivoslove svetago, v njih že božestvene je nekaj dejstvo vse sila, jako ispolnjati se pisodnomo, ne v slovesi carstvo boženo v sile. Ta že filosofre če, ja smnju tako bojti glagole majto boju. Tukda starec, gredi obu i primi znamenje svetajveri. Filosofe že obrašce k drugom jočinikom svojim, slišite me reče. Do ne leže slovese je bezomnojo prejnje, slovesa slovesam protivopolagah in hitrosti v ljubopretiljnojo vozražah predloženaja. Povnik daže v mestu sloves sila nekaj od ustensego starce izajde, ničto že proče mogu slovesa protivosili, ne možete bo človek protivostati bogu. Ašte oboj od vas, kto možete tako razumeti, jako že az, slovesa, i so mnoju starcu se mu da posleduje, je gožel staj bog glagola. Tako filosov toj hristianskoj prijem veru, radovaše se, jako pobežden bejsto cveta go starca na polju zo svoju. Radovajo se že vsi vsi blogočestivi, zločestivi že zelo postejdešesia. Sovršivšo se že velikom o tomu svetajhotec soboru, ali už pobeždeno je otverženo bejvšu i komuždo vzvraštajšto se vo svoja, vo vzvraštaše se je svitej ispiridon v dom svoj. To vreme umre deštere goirina, je že mladosti v cvetuštej žitja svojegovremi v čistom devstve sici preprovodi, ako biti ej dostojne in nebesnego čertoga. Prijdeš nekaj ženako svetom o plačušči se je povedajušti, jako da deštere goirine otver nekoju zlatuju v sohranenji, a ponežeta v skorom prestavi se vremeni, ustasi sokruvenno je nikomu že vesno. Pneža poiskava v domu vsjudu sokruveni v otvori neobrete. Vite v že plačušti ženej slesi i redanje, imilo srtstvo v vnej, prijdeko grob od štere svojeja s suštimi s njim domašnimi jego, je bozvak mertve jako že inokda hristo s klazorju, akih živej glagolišti. Dešti, Rino, kde je stutv razlataja tebe v sohranenji veverenja? Una že akih otver dego probušči se sna v tvešta. V onom meste domo, ime mesto na reče, skrejhju. I glagola pa ki knej svetaj. Spip roče je dešti, do ne leže vseh, gospodi, vo obšte je v skresenje, v zbuditje. Iba ist strah na vseh tamo baveših, odivljahu se boj užasahu se opreslavnom čudesitom. Svetaj že obretna skazano meste sokruvenno je oddadežene onej. Posej momerš velikomo Konstantino i sajnomego carstvo razdelivšim prijavostok starejši sajn Konstantiji. E može bejvšo velicim gradek kelesirijstim Antiohi vpade v bolezn velju eja že v reči ne možahu iz celiti. Ustavi fobo vračem, boljnej carj preteče molitvojo k moguštimo duši itelesaj iz celati bogu i od togo svoj bolezni izcelenje prošaše priležno. I vidjevno štem videnji angela pokazujšte emolik mnogih svetajh episkupov, posredne že ich pokaza nepozniših, i že vždi in načalnici in na im biti vidihusja. Tih jedinih celiteli boleznih go biti povedaše. Vosprenov že carj od sna i videnna je razmišlaja. Nepoznavaše, kto bi ja ho videnji. Kako bo teh poznati možaše jih že imena in oteče svobe ne svedomo, a naipače, gda jedin od njih ne ube samo jo veštjo episkup, noja ko imeš episkupom biti, v nedolmenji obopri ba iz carna dolze, ta že sovet blag prijem, so brak sebe episkupaj od okresnjih gradov in poznavaše mež do imi videnih v videnji dvojih episkupov, no ne obrete. Ipak im nožeš je prizva od dalječajših stran, no njih v teh obretah ose videnji. Posem poslabo vsi vselennoj, da od vseh stran oblasti je go vse episkupaj k nimo soberucja. Dojde že to carevo povelenje, pače že rešti molenje i v kiprski ostruv k blazenomu Spiridonu, episkupu Trimitunskomu je može vse jažil carea odboga videnjem odkrovena bojša. V ustafobu Spiridon ide k cariu, poem že s soboj učenika svojgo Trifilija, s njim že cariu v videnji je v lenbe. Trifiliji že tukdaj, ako že reče, se ne ube episkup i doše čenti ohi v hoždahov carskaja. Beže Spiridon hodejmi obolčeno deždami ima je v roce že zelfinikov imetru na glave s osudet skodelni na persih visišt ako že be obajče živuštjem v svetem gradi Jerusalime, obajkšim nositje lej od kresta svetago. Tako ima vhodjašto, nekto od svetljih sluk v palate carstjej bavših, videf je gojako ide na goteništjih, posmeja sjemu in vzbranja je vhod odari je go v lenitu. On že ne zlobi vsej po slovesi gospodnju obratijemo luju, no to je piskupa je gojti razumev, in svoje so grešenje videv, proštenje smirenno prosjaše, eži i poloči. Všečo že svetomo pred carja ab je poznaj go carj. Tako im bo obrazum v sne javlje, na vide je go. I v ustav odmesta svoj go pristopi, i pokloni se božjo rabu, molja je go s lesami da pomoli ceonem k bogu jo vračujet boljezne go. Sveti že Spiridon jako javljevoj ab je zdrav bej s carj, i radova se o izceleni svojem molitvami svetago poločenom. Počte že je go carj zelo, i vesden toj s nim veseljaše seja, tvoria ugoštenje dobromo vraču svojmo. Tri fili že odivljaše se zelo vsej slave carjstej, krasute palatni, velj možem predstojaštim, carju sedjaštu i vsemu čudnomo in zlatovidnomo ostrojenju, i službe slug svetlo odeneh. Spiridon že glagolaj mu. Što čuriši se, brate? Je dali gordosti slava carjska je tvorit carja pače in jeh pravednjiša? Je dali naravno carj, ako že je kiždo od ništi humirajeti po grebenju predeceja? Je dali naravno strašno mo sudi predstanet? Počto mi mu tekušta je jako neizmenno sušte počitajši? I a že su ti nič tože, ta imaše v udivljenji? Nekda podobajte pače iskati teh, je že su ti neveštejstvene, in ljubiti negipno što ju nebesnoju slavu? Počiše je carja dovoljno, da pametstvojte blgodajanje božije in sam da bodete blak k suštim pod državu jojgo, sogrišajušti milo serd, moljaštim skoroovetljiv, blgopodatljiv trebojuštim, in vsem da bodete jako otec, blgotrobnikov vsekomo preklanjajsja i štedrej rukoprostiraja. Ašte bo kto ne tako carstvojt, močitelj pače, ne carj na reščisja. Nakonec nakaza je go, da krepko držeti hranit, podobajušte je blgočestijo, ni malo prijemle, čto boži i cerkvi protivno. Chotjaže carvo z blgodetelstvoj vati svetomo za svoje molitve mjego izcelenje, podavaše mo množestvo zlatan od tojnih, hoťaše prijatih lagolja. Ne tako podobaje to cariu, vozdavati nenavist za vozljubljenje, s otvorejnej bo mnoju tebe radi ljubovjest, domo staviti toliko jo počino morskujo pripliti, zimej že je vetrov mnogo v pretrpeti ljutošti, nestli se ljubov, i zato vse prijmuli vo vozdajanje zlato, eže vsemo zluje stvinovno i odop vseko pravdo pogobljajet. Tako svetaj lagolaše ničto že, hoťa prijatih, obač zelnim molenjem careva im obeždenba iz prijati točijo, a nej držati, i boabije prijatoj razdede trebojoštim. Svego svetago oveštanjem cark Konstantiji, dade svo bodo svešteni komidijakonom, in vsem klirikom i slugam cerkovnim, neprilično vešt bajti sudja, zaslužašči cariubesmertnomo, dajut dani smertnomo cariu. Iz še, če že svetaj od cariaj vo svoja vozvraštajušči se, prijat bejst v dom nekim christoljubcem, je prijdeknemo nekaj žena Varvrska, grečski glagolati neomejuštaja, nosjašte na rukah svojih mertvego svego sajna. Ego že po ložiši pri nogah svetago plakaše zelo. Ne vedajo, što že nikomu že ja je zejka, sami misle zami izvestvovaše, jako o mertvom sajne svojem mole cvetago, da voskresite go. On že tštetnije boja se slavi, u tricaši se takova godela. Obače, blagotroben sej pobeždaši se gorkim rejdanjem plačuštija, je voprosi dijako na svego artemidota. Što so tvorim, brate? To je že otvešta, počto pošajši o odče. Što ino imaš je tvoriti to, če jo prizvatih Christa životodavca množe ciju molita v tvojih posluševšegu. A šte boцaria izcelile si, obo imašili prezreti ništih i obojih? Sveti tol že takovenim dobrim sovetom pače množej k miloserdiu preklonivsja, proslizisja i kolena prekloniv pomoli se tepliko gospodu. Toj že, i že elisem i ilieju sereptinej nino sojno s omanitina in jo otroku život darova posluše izpiridone in vzvrati duh životin v otruča v arvrsku, je že ab je uživši nača plakatji. Mater že jako ozreča do svoje živo ab je odzeljnje radosti pade mrtva. Ne to, če obo mnogo je boljezini pečali sredečne imretvit čeloveka, no inokdaj radost izlišnje to, že tvorit. Žena obota od radosti umre, asmatraščim natopov nezapno movo skresenje o odruče veseli, ab je v nezapne je bost pečali sledeji. Ipak iglegola svetejk diakono, čto sotvorim? To je žepak je perva je sovetova, ipak je svetejk molitve obrativsja, očiknebesi vozved, jumk bogo voznes, moljaše se vdejhajuštimo mrtvim duh in jedinojo volijo vse pretvorjajuštimo. Ta že kližaštej na zemlje mrtvej iglegola. Vostani, istani na nogi tvoja. Ponažaki od sna probošči se vosta, i sajna prijana ruki živa. Zapretiže svetej ženej vsem tako preločivšim sja, da nikomu že povede odbavšego. Nodiako na rtimi dot po predstavljenji svetago predede to slišenju vernih, njo molčava je božje viliči i sili, bavši je velikim ogodnikom božjem s pyridonom. Vozvrativši se svetoma v dom, prijdeknemu nekto, hodjako piti od stada ego koz, čislom 100. Svetaj da prvej cenu ustavljenoj odložit, ta že kupljenoj vozmed. Onži odloži v cenu z 99 koz, otej za jedinom njajako neovestce to svetomo, je gože sredečne prostota čužda bezzelnego popečenje žitejskogo. Vavešim že imu bojim vo grade Skockoj, vilaše svetej kubcu vzjati koz doliko, za iliko cenu odložil jest. Onži odloči v 100 koz, odgnaj so gradej. Tihak i smisljena i dobraj reba poznavše sebe neprodano bejti od gospodina svojego, skoro vozvrati si pri teče pakih vo gradu. To je že pakie emi vlečaše za soboj, no ta pakie istorkši se ko u grade bežaši. Tako dvaždaj, i triždaj, ta izrukego isturgaše se ko u grade bežaši. To je že nuždi od vlekašaju posledi že vzjaju na rame na svoja in nesjaše vo svoja. Tihak objjušti, mjetjaše se i isturgaše se, jako čuditi se vsem zraštim. Spiridom že sveta je razumef vešt in je chodja pred vsemi obličiti ko pca lukava goglagola imu tiho. Vešt še do, jako ne v su eskoti nasi atak otvorit, ne trepe odvede na bejti v dom tvoj. Ne održal li jese najdolžnje za nju, i to go radi isturgajce izruk tvojih in vo grado obegajte. To je že postajde vsi izpovede grech svoj i proštenje prosjaše. Ta že odda v cenu pojat kozu i idjaše ta sama krodko imirno v dom kopivšeguju, predvarjajušti novego gospodi na svoj go. V ostrove tom be ves nekaja, naricajušte esja, eritra, nedaleč od metropolije konstantijski odstojašteja, ne bolje e 30. Stadiji. Tamo veliki ispiridom neki radi potreba i gredaj, v nide v cerkov i povele jedinom od tamo vevših, se svetuje nekoj molitvu. Otrodi se bo svetej i potem dolgim, ne pače jako vreme bežatvennoj in naležaše znoj velik. Djakon že to je kosnotvorjaše povelenoje in ročno protegaše molitvu gordosno vzglšaja je poja i čte slavi se svojim glasom. Jaro ubo na nego vuzrev v blaženji, ašte ististvom blak be, jukuri fe goreče umolkni. Jabi sve zasijemo jezik v glasnoj glagol pogobi istojaše nemi jako bezizvečen. Bejz če strah na vseh tamo vevših vveda se to abije po vsej vesi istekoše se vsi na čudos jej vžasahusja. To je že Djakon pade na noze svetago molčanjem molja se razrešiti se jezik ego, moliše že o nemi proči druzi ego iz rodnice je dva umolen biv žestok bobeše svetaj na gordi čte slavnija prosti ego jezik razreši v glagolati jemu podade obače sledne kazanje iz obrazi, ne vesma jezik ego jesnjiv. Jiboskod oglasna, kusnoj jezikna i pretikajušte se v oglagoleni ustavi je go, da ne gordi ceproče oglase svojem, ničte slavice dobrorečim svojim. Nekok da že se i božestveni imuž vograde svojem v cerkov na večernjo vnide sloči se že ne biti tukdav cerkvi narodu, toči v slugi povele že mnogje vzžišti svišti lampadej, i sam stojaše protiv oltarja veselja se duhom. Ek da že poobičijo v zglasih mir vsem, nebi všu že narodu da bi i protivu podavaima go od svititele mire otvet sutvorili obični, v nezapo usliši se sviši glas množestvo mnogago vzglasajuštih, i so duhom tvujim. Beži glas toj sladok, i množestven, i so glasem, prevozhodjaj vseko je sladko penje čelovečeskoje. Djakon že tvoria je kteni vbejstvo užise, sliše v pokojšdo je kteni gore penje, neko je božestveno je pojušteje Kirija Eleison. Usliše se že toj glas bivšim dalječ od cerkve, i tečahu so čtanjem k cerkvi na presladki i predivni toj glas. Im že približajuštim se k dverem, množe je stranno je to penje v šesa Gasaši. No, je gdavni doša v cerkvi, ne vidješ je bolje nikogo že toči v svetitele so nemnogimi sludami cerkovnimi, i penje to nebesno je bolje im ne sližiše se in v divljahu se zelo. Vojno je vreme svetomo na večernjem penji v cerkvi stojaštu, in dosta svetilniko je leja i užel o Gasaši. Jako ne priloči se togda ni malo je leje v cerkvi, skorbeš je obosvitej o tom, na večernje preseče cepenje in ne dokončajte se obojčno je cerkvi pravilo. No, bog volju bojaščih se je go tvorjaj so tvori svetilniko iz kipeti elejem, jako že inokda so su do vdovičino vodni elisevaj. Slugi že prinesše so su dej podstavljahu izlivajušto se eleje od svetilnika in na polnišaja elejem tem. Nemneje že čuvstve nagonago v svetilniki eleja, pa če sami spolnin bi aše blgodati božija v nemi izlivajušti je si izobiljno. Est grad v kipre nerecajmi Kirina. Ne to je i ževljivi, no in to gože imeni. K nemo že neki radi potreba ideješe sveti od tri metunta. Ideješe že s nimi tri fili učiniki go? Se je užetok da je piskup le vkusije kiprskija. Prehodjaščim že im goru nerecajmo je pentadaktil i bavšim na meste glagole mumparimna. Est že to mesto je dobro izlačno in mnogih otešnjih vešte ispolneno. Tri fili je on im mesto mu tešen voždelje in sam biti gospodin neko je gosela v parimne istižati je cerkvi svoji chutjaši in mysliši o tom nadolze v serce svojim. Ne otej si že ta mysel tri filije v predpruzorljivajmi učesej spiridonovajmi, juži veliki otec duhom razumev glagola. Počto o tri filije suetne in eprestanno pomyšleješi pradov, je živo isti no svoj cenej, ko je jaži, to če uvidite se biti in mnenjem srca čelo veče skaj, k svojim želanju vlikut. Imama istježanje na nebeseh neotemljimo imama in hramino nerekotvorennoju, to ja išti, temi prejšde vremeni, bogomyslim naslaždajsia, ja že ne mogut prehoditi od edinago k drugomu, no i že edinoj v teh sutvoritce gospodin, prebaivaj ti maj nasledje nikok daži odpadajušti. To sliše v tri filije poljzova se zelo, je potom toliko je pokaza žitije, ako biti jemu sosudu izbranno hristovo, jako že inok da Pavelo in bez čislinih darovanji božestvenih spodobisja. Tako veliki ispiridon sam se izelo dobrodetelen, je neih k dobrodeteli nastavljaše. Pospešestvo vaše bojgova veštavanje in nakazanje prijemljuštim to, odmetajoštim že bajevaše ishodne dobroj, korableni k neki, to gože Trimitunskago grada žitelj odplivi v nekujo stranu dejušti kuplju u medli tamo 12 mesecij. V to vrem je v domu preljubodejstvo jušti žena je go začavo čereve i obremene. Vzvrati vse že v dom kopec in vide vženu svoju čerevatu, poznajako preljubodejstvo vebez nego. Izpolni vse jarosti gneva bijašeju in nekotjasnej vžitih odgonjašeju iz domu svojgo, povede veštr hjeraju Božijo Spiridonu i poleznego sovete izkaši od nego. On že dušejo pobolef o gresejo jaju ovelice i skorbi muža, prizvaženu in nevuprušašeju sotvorili greh, svidetelj bo neložen bijaše obremenenje in nosimi v nej plod od bezzakonje začati, no glagola še ei. Počto vskvernila e si lože muža tvojgo in navelaja si bez čestije domo. Žena že stud pogobi vše iznul gati javej, ako ne o ti nago ko je go zača, no od samo go muže svojgo. Slišeš ti, že gnevajo si na nju za lož množe, neže za preljubodejstvo in glagolahu, 12 mesece je muž tvoj nebejstv domu, i kako glagoliši, jako od muže začala e si. E, da li možete začati plod 12 mesece i bolje evočereve kosneti? U naže krepljaše se glagolišti, jakož daše začato evočereve vozvraštenje odče, kako da dalek je strana i v dom prijdet, sježeš čreva moj go izajdet. Ta imnože še ilgušti, vseh pripirajušti, vzdviževo poli molvu, ak je oklevetajma in obidima. Krodki že muž sveti ispiridon privodjaju k pokajanju glagoliši. Poneže o ženu v velik greh vpala e si, predližiti je pokajanje veliku, ostavle na bojeste viš dojako preljobodajanjem odčajenje, odčajenjem, že bez studije porodili si. Pravedno obobjaše, da prijimeš je dostojno in vzdu po delom tvojim, skoro jo kazn ponesši. Obače da jušte tebe mestoje vreme pokajanja, sje jave pred glagolim ti. To je plodne izajdeti, še reva tvoj go, donde že sama istino iz povesi ne pokriva je ležejo to, je že i slipi, tako v skore vzbajti je projzej doša. Vremeni boroždenje, približivšo sje, najde na ženu onojo boljezen ljuta in mučeš o trobo, ja zelo, u državajušti plod vočreve. Obače, že sto serdečna je ne izvoli iz povesi greha svojgo. I v tom ljutoju smer ti jo umre, ne mogušti roditi. Včasom arherej boži oveda v proslezisja i kajše se jako tako vym jo sudil su dom, ne imam bolje sodatvoriti v človecih, ek da izrečenno je moje slovo tako skoro v njih samim zbajvajce delom. Se ožene zlej nakazanje svetago odmetavšej in oveštanje poleznego ne posluševšej rehom, dreče se že jo dobrej. Žena neka je imenem sofronije, blagonravnej, blgočestiva, ime mu že neverna izveča skagoni čestije držaštego sja. Pritekaš je obožena tako svetiteli boži v spiridonu moljašte go priležno da počti cije obratiti može jak svete i verje. I meže človek toj sosedno je svetem družestvo, početaš je blžennego, inok daž je bajvaho v domi drug druga, jako že je stobajčej sosedom. Edinoj obo vzležašči mnogim sosedom s vvetem spiridonu miso onem nevernim, reče blženji jedinom od složaščih v oslišenje vsem, glagolja. I pa sušte go čeredo moju prislannej, vzveštajušti, jako vsiasko te izpjašto rabu po gibošem v gorah zablodivše. Še to borcejemu, jako po slaviji gorap moju že obrete vse celi v nekoj peštere in nejedin skot pogibi od stada. I ide sloga toj, iz kaza slovesa spiridonu v poslanumu. Posem malo če su minušo ješte od trapezi nebo stavšim, in vesniku traba prijdi vzveštajušti, vse stado celo. To slišev neverni divljaši si izliha, jako svetaj spiridon vse providit odstojašteja, ak je bliz sušteja. I mnef je go biti nekojego boga, kote sotvoriti to ežaj nogda, li kao niti, varnavi, pavlo, siest, juncej privesti i prinesiti vencej in sotvoriti žertvo. Glagolja še že k nimo svetaj. Nesema s bogno sluga boži, podobostrasten že je sem tebe. A jako vem dejušte je se daleče darujet mi to bok moj, v nego žašte ite inačneši verovati o vesi, kolika je jest vse mogušte je go kreposti sila. Tukda hristo любiva je ona je žena sofronija, poločivši vremija, ovešta vaše može svoj go mnogimi slovesej, da otverže cij zičeskago nečestija i poznajeti dinagoisti na goboga i verujet v nego. I byst, blagodati v Hristovoj obrašten toj neverni, ko svetaj veri svetaj im kreštenjem. I spase se možne veren ožene verne, jako že božestveno je glagolet pisanie. Povestvojece, že osmirenje imlažen nago, jako toliki svetiti le čodotvoriti sve in ignošaše se pastvojo ovec beslovesnih, samo nih trudjasia. Edino južetati je noščjo naše, če na Skodzkojo grado ukradoše nekoliko od skotov i za itih otjahu. Bog željubej ogodnik svojgo imenje sobludaja, sve za teh tatej ne vidimo im je vzemi krepko jako nemošti im iz ejti iz ogradej je beho tako držimi do utra. Nastaj jušto že dnju prijde svetaj kovcam in vide vtate siloj božej v svezanih opako ruki imošti in ozeni dvižimaj, molitvoj jo razrešija in mnogo nakaza jih ne želati čoždago, no od truda svojih ruk pitati sija. Ta že edina govna da dejim glagolja. Pite se go, da ne bude v suje trud vaše vse nošnoje bdenje in odpusti jih smirom. Kopec neki togožek grada obykl vzima ti zlato v svetah gov za im kupli radi, jek da vzvrštaje se od kupli, prinošašek nimo zaimstvo vannoje, poveli vaše im o svetaj da sam vloži tko včegut ne gože vzjal. Tako ne bržaše o vremenom stježanji, ni estizuje ljubopit, nej ašte pravidno dejit zaimstvojoj. Vorjaše že to kopec vnože ceju sam vzimaj od kovečega zlato po blagoslovenju svetahgo i sam pa ki prines ši polagaja. I blagoslovljaše se je go kupli? Edinoj jo že plenen, bej v zlato ljubjem, ne položi prinesem nago zlata v kovečeg, sebe otej v to, pred svetem že Solga jako vložil v skorom vremeni obništa kopeconi, i bo o tajeno je zlato netočio imo pribytka nesotvori, nej sušti je go kupli od šte ti, tak je ogni meni je go tajno pojede. Obništa v obu kopecsto in pak je prijde ko svetomu prosja podati se imo vzajim zlatu. Svetiže od slajgov v ložnicu svoju kovečego, da sam vzmet glagolja. Gredi i vzmi, ašte položile si. To je že šed, i zlata ne obred, vuzvreti se ko svetomu tošt. Svetiže glagolaj mu. V isti no brate, krometvoj jaroki doseli nebev koveče zinaja, šte bojubo položile si, tak da zlato nej neba i pak je prijales je. To je že stoda ispolni vse pade skoro na noze je go proštenje prosja. Svetiže skoro prost je go, proče že nakaza, da čoždago ne želajte, in da oskrenjajte sovesti svojeja lestijo in lžeju. Tako bo nepravidniste živajima pribytuk nest pribytuk, nočte ta izvesnaja. Svetiž bo leksandrijski so zva vsuštje pod vlastju egoj piskupaj, choja še jazičski idul je obštijo mulituju izpravrešti in sukrušiti. Beboješte tog da množestvo idul v tamu. Sovršajštim si obo mnogim priležnim sobornim in osobnim k Bogu mulitvom pa doše vsi iduli vsem grade in že okrest so skorbenjem in vnošti na mulitve stojaštu je vsi imu neko je božestvenoje videnje povelivajušte imu ne skorbetjo nesokrušenje idula, no poslati skoro v kipr in prezvati Spiridona je piskupatrimitunskago i bod tomo stavljenje stiduljtoj jako da je go muli tvojo sukrušitija. Patriak Žeabi je napisav k blazenom Spiridonu poslanje s molenjem, vo leksandrijo ego prezivajušti, vzvedenje vzveštajušti posla skoro v kipr sveti že poslanje to prijemi počet sede v korablj i odplejko leksandriji. Pristavši že korablju v Neapole ko im imenim zovec se znamenito pristanište vo leksandriji in svetomo iz korablja ishodjaštu ab je idol on vo leksandriji so mnogimi trebištami pad sukrušitija, če so radi vesno sotvori se aleksandrenom prišestvje Spiridonu. Svetom je vseh uskazano bejste, ako pad je idol, nabije patriarch vzglagolak drugimi piskupom. Odruzi, Spiridon Trimetonski približajca. Uniži ugotovljše se izvidoša v sreti nejmu in prijimš je gočestno radovajo se v prišestvji k nim takovago velikago čodotvorca in svetilni kamiru. Vsem svetom i velikom odse Spiridoni historiki vokranenji carkovnogo čina in vsobljudenji nerošimom božestvenogo pisania, nepremenjajeni jedinog uslove v svetih neporočnih knigah. Nekokdaj bo sluči se veš ciceva. Bejst vki presobranje piskupov togo ostrova carkovnih radi potreb, v njih že bejste Spiridon in vejše po minuti trifilje piskup izkusen v premodrujste knižnej, mnogo bo vremje v mnodih svojih letih včašči se pisanju i premodrujstji. Togomu liš ocej da skažiti z ostočiteljnoj slovo v cerkvih k narodu? Včaščo že imu sloči se v uspominuti slovesa christova kraslabljeno moričenaja v svetago evangilista Marka napisaneja sija. Vostanji je vzmi odre tvoj. Trifili že ne reče odr, no v mestu odre reče lože Legolja. Vostanji je vzmi lože tvoje. To sliši v sveti sredon v ustavt mesta svojgo. Niterpe slišiti premenenje slovese christova reče k Trifiliju. Edali te lučje si gligolavše go odr, jako slovese je go stajdiša se to rek, izajdej s cerkve pred vsemiji in ne z lesi je sotvori, a šte sami preprost bi aše učenjem. Trifili je bo ki čašče se v krasu teritorstva svojgo malo postajdiv, smireno mudrijo i krotosti nauči. Zelo bo čestin bi aše dolaženji, jako starejši leti in žitjem slavniši i prviši episkupstvom i čudotvorec izredniši. Togo radi lica i slovese je go vseku doposti diti si možaše. Tolika je, že bož je blgodati milost bi aše na prepodobnom tom, jako vo vreme žatveno je v samom solnečnom znoj glava je go svetaja pol narose i hladnje svojši schodjašče je vlaša se je že biz v poslednej letu žitja je go. Iz še čubujmo z žateljmi na žatvu, smiren bo bi aše i delaše svoimi rukami ne gordja se ovej sute sa na svojgo i žnušto nivo svoju v nezapov zelo znojni čas u rosise glava je go jako že inokdaru nogi deonovo sem, i že tamo bi ašte mi odivljajušte im se. Po sem v nezapov lasej glava je go izmeniša se, i ni je biše želti, i drugi je že černi, a i ni je belej. Bogu samom svedušte, če so radi to bejst proznameno vse. Svitej že glavu svoju desnici ose zaje skazuvaše tamo bivšim, jako vremi je go od tel razločenje približi se, i poočaše vseh dobrim delom, a nej pače ljubvik Bogu i bližnemu. Po sem ne mnogim dnem prešečim svetuju i pravidnuju svoju dušu moljašči se predade vrucego svojgo, imuže v prepodobiji pravdi posluživo vse vremi života svojgo, i pogreben bist slavno v cerkvi svetajh apostol, i aže bev trimi tunte, ide že ostavi se i pamete go po vse lete so vršati se, mnogim so delovojušte im si pri grobe čude sem, v slavu divnago Bogu v svetajh svojih proslavljajma go, odca, svejna in svetago duha. Imuže i od nas slava, lagodarejnije, česti pokonjenje bodi voveki, amin. Nosece v povesti je v svetom Spiridoni 2 čude s Asia. Pervo je gredušto svetomo Spiridonu na svetaj vselenjskij prvi sobor inekde v gostinice obnoštevajuštu. Nenavisnici arejani nošči v dvom konem ego, ih že imeše s soboj v puti glavaj otej otrezašaja. I svetajuštu dnju, vidje v sluga sotvoršuju se oteritikov zlobo, vzvesti svetomo Spiridonu. On že na gospoda opovaja poveleslo zedo otrezanije konem glavaj k trupom ih priložit. Sluga že skoro tvorja povelennoj. Priloži glavu belego konjak Voronomo. Vorona goži glavu, priloži k belomu. Iabija, koni vžiše, istaša na nogah svojih. I ide ime Spiridon v put svoj čudjaščim se ljudem na to zraščim jako Voroni kon imati beloju. Beloj že imati Voronuju glavu. Aritycej postojdeša se. 2. Na svetom vselenjskom prvom sobori bave všomnogomo obozi svetem odsem s orianji prejnju. Spiridon edinstvo svetije trojcej pokaza sice. Vzem plintu v ruku, stisno. Iabija izajde ogan od plinta v vysotu. Voda že potiče dolu, abrenji ostasi v roce. Ireče svetaj, se tri stihiji, ajdina plinta. Sveti v svetej trojce, tri lica, ajdin bok. Obače sih dvojih čude so metafrasta ne obretajem. V razrešenji posta stran na goradi hotej da čte tonikifora historiografa v knizi Osmoj, v glave 42. Tako že usozomena, v knizi 1. V glave 1. Na 10. V tojži den pamet svetago sveštenomu, čenika Aleksandra Episkopa Irosalimskago i že perve v kapadokiji Episkopstvova priše čo že imovo Irosalim viditi svetaje mesta oderžen bost po božestvenom odkroveniju. I v mestu svetago Narkisa so starjevšo go se užezilo naprestovo svetom grade vozveden. Potom v tsarstvu Dekiivo naležašto velju na christijanji gonenju, jat bejst je svjazan i v kisariju zaveden ide že mnogi muki za christa pretrpev nasned zveremo soždeni v dan bejst. Nevredivšim že to go zverem v temnico Virgaeca i tamo duh svoj predadevruce božiji arhere om arherej in mučinikom veselje. V toj žedem svetago mučinika razumnika v vethom rime od tsarjasevira za christa postradavšego. Konec žetji svetajh mesece dekemvrije vo vtorej nadeset den. Žetja svetajh svetitele Dmitrij Rostovskogo mesece dekemvrije v tretji nadeset den. Stradanje svetajh mučinike Vstratija, Afksentija, Evgenija, Mardaria i Oresta. www.ratfuleprivox.org Tsarstvoju što diokletjano in maksimijano. Vse oblast rimska je ispolnena bišem bezbožnje in dolstje prevesti in vsi človece je revnojušte drug drugo, jako že ne istovi nečestijo tomu preližahu, ne pa čekda povelenja tsarska je po vse dni, vo vse gradi mesta kokne zemi, sodijam poselahu se povelevajušte mnogje bogom v narečenje, dni, praznike prenositi dar i že žertve. I obještavajušte temi, že osredno bogom poslužiti spodoblenje, a i že ne voshotjati im klanite si je prednositi žertve o teh pervej imeni otimati taži samih po mnogorazličnih mukah smrtnoj predavati kazni. I naležaše gonjenje velje povselenjej, štaščim se vezdekne zemi vladej kam potribiti od zemli christijanskojo vero. Kto vreme vozvešteno bejst temne čestivim cerem, jako vse velika je Armenia i Kapadokija povelenja mih protivjacija in od oblasti kako povajšte na hristara spjatego in verujšte v njegodino dušno. Vozmejte si oba o tom, deokletijancar, je prizvava vse svoja velmožej, tvoriaše s nimi sovet tri dni odutra do večera sedjašti, kako bi christijansvoj izkoreniti. Perve obo teh i že v obojih teh stranah v Armeniai, Kapadokiji v ladejčstvo vahu odvlasti nizluži jako neveživ i bezumnih, nevedoštih dobre vročennoj vsebe oblast upravljati ismirati narodnoj nepovinoveni. Ta že dvojih izbrav od roda grečeskago lisija i agrikolaja obo ich zlon ravnih i ljudih in teh nadonimi stranami postavi. Lisijurimitanski čin siest predelo v bljustiteljstvo daf agrikolaj že vsejo eparchije jo vledeti povelev, poruči vimi vse množestvo vojskoje pogradoma o nejh stran postavljenoj. Tremu bonimilosti v imučitelji vročenih se bez stran dušečim mnogo je množestvo roda človečeskago vsekago v ozraste neštadno be obivajemo bez mnogago izpitanja malejši točujo kljevite od zevisljivih vragov na kogo prnesenoj in bavešej in po vsiadnih hristjanstvojskomo emlimo, ikrovopijcem tem, a ki plotojadnim zverem na pogoblenje predavajemo be. Lisija obo prebajev s ataljone grade, ašte obrataši v toj strane, ktorih može izvjetajih in žen, po mnogih izpitanje jimugah pod krepkoj vkustodiju poselaši svjazenih ko agrikolaju vse vastijste metropoli prebajevajštimo da ne v svojmo teče stve umrod in od svojih srodnikov iznajeme hubičnomo pogrebenju predaducja nadatama objenji baveši v čeždej strane bez vesti pogibnut. Takoži agrikolaj tvorjaši poselaj od se vastij v sateljon k Lisijo emljemej hristijana. Bebo meždojimi velije družba i denomysljenoj soglasije in soveti din imejo kajanji jako da takovo imo myšlenje množišjeh hristijanom zloblenja sotvorjat ne v svojmo teče stve jih pogobljajušte. Vsim tako bojvajuštim evstrati mnž znamenit v sateljoni grade prvejši meždo svojimi blgorodjejmi sanom bojvodskog bočina bjaše blgočistib že sej i bojaj se boga vidja velije hristijanom po vsiadni dejuštej se ozloblenje skoro bjaše dušejo i tužaše vzej vaše že žalostne svozdihanje in slezami kogospodu našemu Jesusu christu postepre bojvaje in molitvah trabom svojim i prizrevne ljudi svoja spaseti h odbedej tako vaja in naležašte zlode odvratit od njih želaši že sam vniti v podvih svetih izpodobiti se pričastnik bejti močeni in jih no pomyšljaja mnogo obraznje muki in ljutoj u močitele bojarosti bojaše se obače namerjenju svojmo omejslji skušenje sotvoriti sice vojmo obrazom vzem pojas svoj vede verno sloze svojmu od nju dožej same vstrati berodom cerkvi že to je v to vrejme bej presviter v ksenitiji svidetelstvovani rab boži nauči že vstrati togo slovu svojgo da položi pojas v oltere sam že v cerkvi do tajici in smotrit kto prišel pervej pojas vozmet ašte v ksenitiji presviter všet čimuliti se vozmet to ni čto že je moglo golišti da vzvratiti ja ašte že in kto odklirih pervej svojmo, no vzpjati da prineset pojas tako slogo nauči v posla sam vome svojem položiv i otvirdivsije ašte sam presviter pojas vozmet budet to znamenje božija smotrenje je blgovolenja je že vdati se jemu namočeni za hrista ašte že in kto hotel bi vzjati budet znamenje je že ne vdavati se namočenje na tajno ver v svetu juhraniti i bost pomalih dneh vozvrativ se sloga poveda gospodino svojmu ja ko v toj že samoj čas vome že položi pojas voltare ab je v ksenji prezviter a ki poslan prijde i voltar všed vzja pojas to je slišev vstrati rad bejst zelo i svetja še silice je go od veselija ja ko čuditi se je v genju drugoj go to vreme jad bejst blženje v ksenji s pročimi christijanji ispajtan že bejf nasodišti imučim, vržem bejst v temnico i držaše se v uzah ta že pa ki ugotovano što posredaj grada nameste v isocim sedeli si je s gordostju i povele uzniki držimi je v temnice izvesti na ispajtanje je vstrati že svetaj v temnico všed moli vseh ristar radi svezanje svetaja da pomoliti o nem glagol še bo jako hošte ti sam podviga jih toj že den pričasnik bejti tukda vsi sveti je uzniki preklonše kolena pomoliše si o nem k bogu rekše, a miň idjahov sleti vstrati je vedomi že spire vojno v poobičju predsudijeju povele lisi je pojedinomo privoditi predsudjište svoje teh i že perve je bejša na ispitanji je vstrati že glagola povelej ni o carskomo v vimošetči jedni pa ki pročteno na sude bejvšu povelej všte mu da christijane vzde obretajušti se ko je goli basana tvojmu podležat sudu prividesi je v ksenti izdavna slaven saj rodomi žitijem slavniši ženej ne odjabliši go se v nem mužestvoj kreposti v pokazasi hrista carea nebesnego tvoj nasudišti sem stoja podviza se podvigom besmrtije tvoje osudije obliči v bezbožije slovesej, idejla i primodre glagolia in krepci mu ki terpja i poneži od to god ne vsažde nego v zlodejstjej temnice nej ne pa ki povelele si izvesti na voproso svetojojgo družinoju se obovsi stojad so mnojo krepkim in mužestvim umom tvoja kovarstva nanjaži od satojego dijavolo po oštaima je si po sramiti do konca res se je poti gotovoj to sliše v lesija nečajemno muže drznoveni v divisja i obistvjenimi na nego očesej v zrev iz glubokih že persi in gnevnja dušivo zduhnuv vzupi glasom groznim glagolje sice nikok daži misluči se zlejše sodište pa če ninišnjego že s totej elinske izpolnenoje viti svojuštu predomnoju skvernom osimo grešniku da vzmec je obutnego poesi v dežda vojska predomno vsem jako čuždje s cana v nemže be do seli posem nak, telom, juži po ruku in po nogo svezan in na zemli proti žen besedo svoju da prostirajte se može skoro dejuštu se glagol je lesija ne razkajašili se o načinani tvojem pagobnom, da poloči v moju blagost iz beglbej si kazni glagoli že mi preždemu ki so imenem tvoj imoteče stvorodivšaja imenem sem v grade Aravrakinskom imem je ste vstrati premenovanjem, ki risik je zajkomotečskim esem že rab vladejki vseh boge in sejnego, gospode Jesusa hrista in sveta goduha od pelen maternih semo v trojce jedinom u bogu klanitisja in verovati v nego naučihsja lesija glagola da rečet spira, koliko let imat sej v vojnstve i reše vojni v reju ne šte se i nača vojnstvovati lesija reče na ine oje vstrati je, video gotovevšijo se tebe uslušanjem, tvojim nastojaštoj bedu, obrati se od nistovstva dvojgo, i modre razmysljiv ne ostavljaj toliki milete i trudaj v vojnstve ste žanje česti i sana no milostivnoj v bogov prizovi silu, i tsarskoju umoli krotost, i sudišnoj človeko ljubstvo glagola sveta je vstrati merskim besom i glohimidolom človeki so delan nemnik to, že kogda od imuštih zdrav razum klaniti se sodiljest lagoli se bo v naših pisaniih bozi, i že nebe se i zemli ne sodvoriše da pogibnut sodje reče toj ljubo imat zdrav, i razum i že klaniti se bogu raspjatomu jako žive izpolnjeni izablždenija sveti je vstrati glagola ašte bej tebe umne čuvstva nebejše izmene na želanjem sujetnejm, jašte bej ne pretvorila se v zemnoj modruvanje duša tvoja pokazal bej tebe se go razpjata go istina na gobejti spasa i gospoda vseja tvari sozdatelja prejzde vek vodce sušta in izrečennoj v modruštju čeres otrždenje vzdvikša mertvost našu potjašto že je šte glagolati svetomo prese česk verni sudja glagolja uže mi da podnesen budet na vzduh drznoven nisej iz grebi je sobranoj da vzžetce pod persmi ego jopaljajte togo sverhože po ramenam trimivko pežezlami pri usnami ljud četvorit s imoži bivšo terpeše svetaj na mnog čas s nizu podžigajmaj sverhože ljude bijemaj in uranjajmaj v takovih že mukah svetaj sušti nejedinago iz postih glasa ni izmeni se ljcem jak ki v čoždem telesi stradati zrašeša jakoj samo mučitelji vljati se zelo vek da že povele oslabiti je mu muki in osklabi vse ljcem reček mučiniku čto pomyšljaješ jo v stratje hošteš li da naloženim tiranem izjubrašto malo in neko je otradu ja bi je povele prinesti vodu slano odstom rstvoreno in vzlevati mnogo na opaljenje go jazvej in ostrimi čerepinami potirati krepko noj to strastoterapec preterpe mužestvenno aki ni malo pobolev im njaš imučitelj ako vlhvovanjem nekim tvorit sebe ne čuvstvovati boljezni ta že glagolak nimo svetaj nalagaj je mne s jemu ki mnogo in je hodetelstvo valesinejne obležaštoj ob omglu pribajvajuštoj od plotskago debilistva dušimo jej temi mukami od mene odgnalesi in vlastiteljna gooma na diskušenjem je zdavnem iztožajštimi poveditelja so bljulesi isotvoril mi esi prognati vse napadojšče nama strastne prelogi in duševne smoštenje in ki ime že napast mi povoevanno sohranjil si ja že vnutretvertajnju ducha gotovešte gomi život v besmerti ide že sobrano miest bogatstvo netlenje in pokazal mi esi put so krašten i bestrasten im že vzmogo v brennom sem tele angelskoje postignoti žitije in nebesnego naslaždati se pri snosušte stva nej ne vem je bajti cerko v božijo in svetago je go duha vom neživušta odstopite obu od mene vsi delajošti bez zakonje, jako uslejše gospod glas plačamo je go gospod mulitvom jo prijat došamo ja v isti novozradujcego gospode vzveselice uspasejenje go vse kosti moja rekut gospodi, gospodi, kto podoben tebe izbavljaj ništa izruke krepljših je go in ništa i obo go trzkištajušti je go počti si oboj podvizaj si slugos oproti vnago ničto že ostavljaja od suštih v tebe močitelnih umešlenji in izkosimja jako že zlato v pešti pače že imnože in ne obrašteši vom neljubimiji tebe skverni ja že samim išteši delom vzibo tvoj sveti merzost vladejušte to boju in carem tvojim bezumnim glagol je močitel mnil jako od mnogje boljeznite lesnje izmenil se tvoj um tem že je glagoliši mnogo nelepaja ašte bo bi je vzmogal on i tvoj jako glagoliši bog besmer ti je pričasnikati sotvoriti od naležaštih bi ran izbavil ti ostavi fobo svetnije nadeždim mečtati se snovidenjem počti si je vljajemo je mnoj vstrati hošteš ili verujati o osleplenne vsemi čuvstvene mi zraki jako ničto že nevozmožno bogu mojemu vnemli in smotri na mja je gožetaj mniši izobretenimi toboj umokami umretviti i pogobiti vzrešim že na njego vsem i preležno smotraštim v nezapo jako češo ja odskočišo od tela je go strupe iz ta svetaj ves zdrav ni že sleda jaz v nateli imeja je vsi vite vše tako voje čudo proslaviša jedinago istin nago boga evgeni že druke vstrati je v sograždanini sovojnstvennik od togo že aravrakinska gograda Berodom v toj že spire se i boj načalnik s svetajme vstrati im pribivajaj vozva glasom veli im glagolja Lisija, ja zesem christijanin in veru tvoju proklinaju i povelenju carskom oj tvoj voli protivljusja, jako že gospodin moje vstrati je močitelj že v ozeriv se zelo vstrati Evgeniji postaviti po srede i glagolja Lisija izpajtanje sih mnogo goče saj upražnjenje trebojt, nej ne že nužda mi nastojit o ostrojenji narodnih veštej čerodeja ubose goj vlšebnih čudetstvorcaje vstratija v kope že Evgenija nej ne javlšega sedinomyslenika je go po vsemu telo ukovavše železi povelivaj vo vreštiv temnice s pročimi kupnogristijani, da budem bljudomi na ino istizanje vstavcu dilišta. Veti že vedomi bi ja hovsi radujušti se i veseljašti se o tolice me vstratije svetago derznovenji i terpenji, je obavešem na nem spasiteljnom čudesi gospoda našego Jesusa Hrista. Všeče že v temnice vospeše vsi jedinoglasno vse čto dobro ili čto krasno najžežiti brati v kope i proče psalmatu go do konca. I sovršivši molitvo sedja ho očimi sveti me vstratjem in vzboždajmi k predležaštimo podvigu. Tako dnjutu mu prešeču v obreduštju nošt vosta lisija je povele vojnom gotoviti se v put s svojo boju, potjaše bojti ti v gratni kopolj. Gotovišti mi se že vojnom v to vremi prijde sam k temnice je vstratje izvlešti povele v sklabi se i reče. Raduji se ljubi mi, če vstratije. Sveti že otvišta, bok vse mogiji in moži služu da vos celujete dostojno osudije. Glegole lisija v bozi i pecejsija ne ne že prijmi sa pogiji vbojsja, da veselo s nami v puti diše. Behože sa pogiti železni, dolgimi i ostremih vozdmi nabijenji, jako do obuvšegu se nogi z kvose probodenji budu. I oboven boste vstrati v teje sa pogi železnia s vozdmi ostremi. Stisnoša že je k nogam svetago remen mi krepko i perstnem svojim močitelj svetago za svoj boju v put s pročimi uzniki svjazena, če rezvez že put biti in gnati, da bit tekl skorej. I ide predi sluštimi s njim vojni. Podvžedneh pridoše vo grad travrakenski, voteče svoj vstratijevo in Evgenijevo. Kdaj že sveti i vedomi, vlekomi približak vseko grado, sito go grada ljudi na pozor iz jidoša, potja šte videti blženago vstratija. Nesmejeh uže predstopiti k nimu nikto že odznajemeh in drugov, sredanjej o nijati budod, uže bo to od skvernago močitele neko, ktorim be poveleno. Beže tamo neki moš imenem Mardari, i dinotopštih ljudej, nemnogo imenem svojim že dovoljni. Toj dom sebenov suzdaf, pokrivaš je go po krovom in vo zrevna vedom je svetaj je uzniki, vide posredaj ih jako zvezdu svetlu, svetago je vstratija. I skoro s šec pokrova dolu reček žene svoji armenski glagolišti. Vsi šeli ženo vlastelina Strenesija, rodom i bogatstvom slavne v vojnjstve česna, kako vsem ne brže i gredet bejti žertvo bogoprijatna Bogu. Blazenje stoj, iži vsem vece bija še slaven, i v vladejki našega Hrista veliko je primet derznovenje iso angeline izrečenje sladojstih spodobica. Blazenje že ta žena odvešta. Slatki moj muže, čto vuzbranjajte, da je te, da je še tamo že, i tem že im že v tem tečeši, i svetago vsem spodobiši se skončanje, jako da budiši mi zastupnik in malim vsem detištem, i vsem od tvojmu rodu. Reče že imuš, daš mi sa pogida, i du v pud želajmej. Vna že v skore to sotvori s radostju. Obu vsi že mardari, i v dežde, i v dejevse, i pripojasav se obja dva sejna svoja male i detišta, i stav k vostoku pomoli se k Bogu glagolišti. Vladejko Bože odče vse držitelju i gospodi, i jesusi hriste, i sveti duše, jedino Bože svo, i jedina sila. Pomilujme grešnago, milo sertstvoj, i hranitelj budi rabetvoj sej, i obojim mladencem sim, zastupniče vdovica mi sirotam odče, asbo vladejko so mnogoj radosti v juserdjem k tebe gredu. Sja rek, obloboj začada svoja i glagola. To už je zdrava bodi ženoj niskorbi, ni plače sija, no radoj sije veselisja. Tebe boj čada naše i dušu moju polagaju vruce vse moguštago i blagago boga našego. To rekši, izaj dej s domo sočtanjem, provoždajuštej gožene s radostju, i pretek k nekojmo možu imenem Mokaroro, naročito graždenino ravrakinsko, bogatoj senovitu, celovaj goje reče. Se asi duk drugo i užiko tvojmo Kyrisiko, i bogu hotjašto sputnikimo budu je s njim vnidov podvik stradalčeski. Te jubobudi pobozi zastupnik ženemo jej i če domo im v žizni sej. As že, ašte obrašto blagodatju boga, pomogu ti v den on, ek da vsi pred njim stanem i prijimeš im zduv svoju. Možš, že toj blagogoveni otveštajmo, gredi smirom čado moje i krasnej tvoj sovrši pođ in nepecej se osem, asi spolni tvoje želanje, že nebo tvoji imledencim tvojim budu tec. Vzlova vse smožem tem, otejde, je postiši svetih uže bliz grada, v ozvaku svetom je vstrati o sice. Gospodiniki risik, jako žel včate čet k svojmu pasterju, tako jaz k tebe prite koh, chodja vam sputnik bajti. Primi ubom ja i pričti ko sveti družine tvojej i privedim jaštej nedostojnago k podvigomu čenčeskomu da budu svidetel hrista gospoda. To rekši, vozvaveli im jaz sem jako že gospodin moje vstrati, slišite slugi diavoli, slišite. Tukdaj im še govojni svizaša s pročimi svetemi in veverkšev narodnoj temnico Lisijo nem bo zvestiša. Lisije že v toj čas jako lev vozriča vseden izpitanje je poobičuje vojnom izvodjašti muznikov, priveden baj snag, ruci ime uže svjazene sveteje vksentiji, je reče sodijako svetomu, a vksentije nas od truda sebeži od muki izbavljaj rci, izmenil si Lisij od suetnagoj pagobnago tvojgo nepokorstva, ik blgodatnim bogom vozvratil si Lisij. Svetej že vksentijo tvišta. Poslušaj i v kratce Lisija. Klenu se toju je že vejše vseh jesti vse providiti stinoju, jako nepremenen mi je s tu medinago znati bogaj tomu poglenjati se tudi na eranji pak in aložišimi i muki boljši je pače na nesennih mi perve. Ašte me železum, ašte ugnem skončajši, nikogda že možeš prikluniti moj go pomišlenja, to uže tvorije že hoštiši. Tukdam očitelj da de odvec smrtni sice. A vksentiji i že po mnogih mukah doselev pagobnom svojem bezumi pribojvajte, ugotovanim sebemečnim posečenjem železnoju svoju in neomekčennoj da pogobit dušu. Vmeste lesnom i postom konec se go prijemli izrečenja, jako da podobajšte go pogrebenje okajanno in gotelo nespodobica, ali že derzno nedavno uznikom primesiti se da privedet se semo na sredoprijati skoro iz komu jo sebe počest. Vojnom že razrešajoš ti mardarje sveta go odsušti na Nemverig, reče mardari k svetom v Stratiju. Gospodi nemojki risiki, moli bogazem ja moljuseti naočime, čto imamo odveštavati pagobnom tomu čeloveku, tako mi je jako že grube in neknižno oboljstit Volkons v Repiji. Sveti že v Stratiji rečemo, glagoli točijo nepremenno, brate moj mardarje, kristijani nesem, kristov rapjesem in ničto že ino odveštaj, ašte čto li bo budem glagolati ili tvoriti tebe. Privedeno že v svetom mardarju glagolaša vojni. Se predstuit nedavni je uznik, glagola sudija. Da skažet ime svoje, uteče svoj, i žitje, i ko je, je stveri. Mardarji odvešta, kristijani nesem. Voprušajme že od paličnikov, da skažet ime uteče svoj, pribejstvo pija, kristijani nesem. I nadolze voprušajme, ničto že ino reče točijo, kristijani nesem, kristov rapjesem. Vjedev že sudija skverni prostotuje go, povele sverdlom proverteti gleznego in razženimi rožnami vse telo je gobosti v paljati. Tako nadolze visišti muči mi spusti glas glagolja. Gospodi, vgodarjujte, jako sih blag spodobil mi esi vzželeh spasenje tvojgo in vozljubih je zelo, prijmi dušu moju v mire i to rekši predede duh. Snjato že bej všo telo Mardarji v odmočilišta, glagola sudija. Da budet preveden naga iži od satelije v geniji, vo vreme je vstrati spitanje v niti drznuvi, je gožene glagolju hristjanina jako že uniblja do slovir, nove smani ključima go. Predstavšo že tomu, glagola šapaličnici, se predstujte v geniji. Glagola sudija. Precej mi vse skverni, ktoraj zlej best jenosti i ktoliko mu podviže drznuvenju, jako s takovim bestudstvom ukorili si nas, nivočto, že vmenja je suštujo suda žesto košt. Glagola svjete v geniji. Bok moju pražnja je početajima je to boju besi, toj da de mi siloj dorovami drznuvenje in glagola nije svobodu, da popljuju tvoje okajanstvo smerdjašti pse, sosude satanaj i že predan budet v pagobu s to boju. Glagola mučitelj. Urezen budi doseditelj ne zikego, me čem že da odsekucja obe rucego, i palice mi da prebiju cij mogolini, jako da krodčajši k nam budet. Se muže bavajušto, da deduk svoj. Posem lisije bezzakonni izajde na pole, da izkusi dvojni. Kdaj že ti razmotrevaj mi, biahoj kiž, da je vlaše v uružji, k svoj izkustvo smotrašto lisiju, edin od njih ime nemorest, možvisok, vozrastom, obrazom krasen, prizvan bav po imeni počinu, predstali lisiju, ego že lisije videv, pohvali je go i istago vojna na reče. I povele kopijem v cel odariti. Upravivšo že tomu ruku svoju sem potreaz še, nosimej na persih ego zlotej kresti stresen, bajiv, izsunovsi iz nedarjevi se vne, jako vidjeti vsem i samo mu lisiju. Ab je upo prezvan, priveden, bajst bliz, i rukoj lisije na persih ego krest v zemi držabo prošaše. Čto je z cije? Edaj ti je si od teh, izžesu ti časti razpjatago. On že odvišta. Rabje sem razpjatago vladejki mojgoj boga češčih namja. Gledala lisija. I se izrjadnji vojn so osoždennikom on ime vstratjem da svežecja in sputnikimo da budi do nikopolja ide že blgovrejmenov opros o njih so tvoriti po dobaet. Prešeču že lisiju vo grad nikopolj mnogo je množesto vojnstvo tvojka bivše govograde k njimo prijde i vsi jedinem glasom vopijahu. Lisija, i my smi vojni gospoda našego Jesusa hrista, tvorije že hošteši. Ave ožesesija boja se da ničto novo protivojmov mysljet, tažovidev, jako ake ovci i sami sebe predaju to treš, še pojesej svoja, povele vse hjati svjazanih vo vrešti v temnico. Sebe že mysliše, kako bi jih pogobiti i da nimi tež neki vostane tost graždan ili otužikih. Va nepa, če bojaše se svetago vstratija, da nikako v nanosimah imamukah sotvorit pakih podobnoj prvom očudu in ne to, če jo christijan no jelenov odvedet od služba idolov i k svojji obratit veru. Izvoli se obojmo svetago vstratija in svetago resta vutri in poslati ko agrikolaju, vo gradce Vastijski. I bave všodnju, povele tako biti, napisav poslanje ko agrikolaju sici. Vele lepnišimo agrikolaju in gemono lisija duk se radovati se. V vsej podsolnečno in jedinago že vidje vše božestvini in naši cari luč, če mogušte če tebe, daše tebe vlast cimi upravljati stranami. Jave bo vedjet tjaj nošti jako že dnie nastrojenje narodnih vešti iznorjajušte go. I perveni osipajušte zvezdi sono sej biti možet nežetvoje očes, do ne leže sovršit se to, aj že čtiši se te, ko obšte sovršiti polze. I da jedinoj reku, je gda v tebe to, če jo videš velije dostojenstvo, v pravdo toju, ženej ne imaši čestijo tje počtoša. Temi jaz, svidetelj saj tolikih v tebe izjaštestv, se go k tebe poselaju s vjaznije vstratija, nedugom hristijanstva zelo odrežimago, ne pa, če je gda nič to že obresti vozmogoh, je že bej dovlelo ko odvraštenju od predprijata bojgo drznovenija. No, ašte je čest in atsuštim podobno jovojnstvom spodobljen byst, boljši jo gordosti v vznesesija, ne vede nam dosadaj. Ašte že je preštenjem strših ego, to mnenjem svojim propisuje t budušteja, okrepljaje se svojim volhvovanjem. Jašte vidje i ne je tako že mučimaja, obačeni tako vzpiti se od drzosti, no i samjemu, kim ja še bejti pa, če blgopolučije ne že mučenje. Togo obo je že s njimo resta edinogo že modrovanje sušta k tvojmu premodromu poselaju sudu, carskim posleduje ostavom. To pisanie ešte že istezanje svetajh mučenjegov pisani v predanjo vzemše vojni in poemše svetajh svjazanih v puti doša. Svetaj že vstrati s orestom na puti po jahu pod zapovedi tvojih tekoh, razumimja in nauču se zapovedim tvojim. Po molitve že glgola je vstrati, brate oresti, vrcej mi kako skončasi svetaj v ksentiji in na kojem meste. Svetaj že orest glgola. Po izrečeni na nego odsodiji odvetamo li veduštihego vojnov, da popustite mojiti ti viditi tja tebe celovanje, no nikto že ho tjaše poslušiti je go. Bebo vremi obednje i čtahu se rabičreva ispolniti skoro povelenno jim, i vedoš je go vdebren recajmoju aurorija. I da že svetaj pojaše psalom, vlašeni neporočni v puti, podjaš ti v zakoni gospodni, i da že do konca psalom toj so vrši. Taže prekloniv kolena po molisja, prostreže rucijaki neki prinos prijemlja i rekamin obozresja in vidjev me blisto jašta prezvak s ebej glagolami. Brate oreste, glagoli usporine vstratju, jako da pomoliti se o mne i on skoro postignit me, ožidaj boj go. I tako vseče na bejst glava je go, odgnanim bavešim vsem tem, iz že razumejo christijanje bejti. Svetaj že je go mošti nošti ukradeni bejši od presveterov avrekejskih, ne obreče se že glave je go na češa plakati i moliti boga, da je viti im i smotrenim boži im vran sedjaj na dubivo zva, i še če presviteri o bretoše glavu ležaštu v razsokah vetvije dobovago, i da že vran sedjaše, i vzem še priloži še jo ktelu i prinesoša na mestu čisto i česno. Sja sliše vstrati svetaj plaka se je pomoliti vsek bogo, reče orestu. Počtim si ima i brate, da postignema vksentija svetago. Po pitišedneh privedenim bejvšim svetem k se vastiju leziji poslanje predade uznikov tvrdejši straži, i v drugi den na sudišti sede pred narodom na toržišti, i svedaj ih prevesti povele. Bez že grad so brasi viti sudimih i glagol agrikolaj. Poslanje od svetla glasiji prinesenoj vkope i stjezanje sih uznikov predanoj pisanju, prevej da pročteno budem. Tomu že pročteno bivšo glagol agrikolaj. Nimni ove vstratije, jako podobni izde budu tebe muki, jako že v vechu od lisiji, no prejšte da že ne pogibniši ljute povinisi zakonom carskim i pristopiv prinesi žertvi bogom. Glagolo že svite je vstrati. Osudije, vladejte zakonej carjami ili ni? Glagola je gemon. Ej, i boj cari subljudaj od zakoni. Glagola svite je vstrati. Tebe želi jedinoma v pisanje, kto či v zakoni je položenje svoj, a ne v deli? Glagola je gemon. Počto tako glagole svoj, kto kogda dirzno v čem protiviti se zakonom? Glagola svite je vstrati. Poniže v zakoni chcarskih čte cisi. Nasilija da ne bude v vsekom slovi deli, sovetom že pač je dopravljajci narod. Jedino od dvu potrebno, da ili obladaj sovetu et obladajemomo, choće poločiti želajmoje, ili obladajmoj ovištan svobodno volj v svojej utvoriti povelivajmoj. Po sem pakji sicevoj obretaja cegrani soslovije. Pneže da sudija sudit smesiv strah s krotostijo, da nikogda sudimi grozne goradi strah v oznine vidjet in vzvraždujujete na sudjaštego, niža da krotostije goradi so grešajut. Sija o sudije tako li pisa na sujeti linji? Glagola je gemon. Ej. Glagola svitej. Moljubo tja, to je žičin i o mne, da so hreden budet. Glagola je gemon. I o tebe, i o vseh, zakoni Glagola svitej. Budi ubomolju tvoj strah s krotostijo smešen, da jako sušti pače vseh primodrejši izvoliši pači ovištavati se, neželi ovištavat je, razuždaja kujuž do vešt razumom. Ašte ženi, to bez vsekago razuždenje in ostavo v muči, ubivaj, tvori, eže hošteši. Glagola je gemon. Eže hošteši, glagoli derznovenno i svobodno. Sud bo hošte, da eti se sovetom pače Glagola svitej e vstrati, ktorim bogom veliši požreti, boljšem li, ili menšem, glagoli gemon, pervej diju, taže apulino i posidonu. Glagola svitej e vstrati, ktorih poslušajušte modricov ili povestovateli, ili prorokov obretoste to, da baj diju in proč im nima im bogom klaniti se. Glagola je gemon, platona, ristotelja, ermeta in nih primodrih, ich žašte povedali si pamitih početalbi o e vstrati, jako božestvinih možej čudnih. Glagola svitej e vstrati. Nenavedoma so tmne o nehtajnstva, no odjunosti im navaj koh in musiki dobre povčih se, jako toj e gože otec, beprim od rosti račitelj, jašte veliši, načnem pervej od platona. Glagola je gemon, obretajem platona v knize pisanoj timeji, jako snide v pireju moliti boginjo, mnice li tebe on modrbajti ili ni? Glagola je vstrati. Zelo osuždajte platon, dia boga tvojgo. Sliši slovesa platonova, poneže načali si od timeja, in od hitrih je go Slovens. Sliši vo vtoroj je go knize ta, jaže sici so ti napisana. Bog, poneže blak jest, vseh blak imati bajti vinoven, zlik že nikak uže vinoven. Blakih ubo nikogo že inago vinovno bajti glagoljem razve boga, zlik že ne bajti vinovno. Gomir že ini istih otvorci glagolj od dia, blakih že izleih vinovno. Nasilovan na gobo kliatven na gomira, iz že od pandora protivo grekov, kto be vinoven. E da li ne toj dej, če reza tino jako že glagoljec tih otvorec? Glagoljec že je schil, boga vino provizvoditi človekom smrtnim, egda hošte t domaju jezviti in sprovrešti do snovanja. Platon že v svojem gradeni jedino može popuskajte to glagoleti ili slišati, nimladu, staru, nelepo boest bogobajte od se obice, jako že ni ne početajmo i vami dji s otvori, iz že svoj go odca krona sfer že snebes jako že glagolje ti so trebo. Illi lepoest bogo pretvoriti se v lebedja, da smrtno je prelisti dženu in obrogajti jo. Ksimi že pak je pečalo et platon, jako rejdanje imi ženonistovstvo, mobiatba in vbog tvoj osudije, plače cene otešne osmerti serpedoni. Ne tako li sudi glagolje majo? Sled li pisanej v knigah vaših vse sja sji abasnje? Ašte, če sam platon premodrij vaš pisatel otverže, gobejti boga in povele, da niktoži od človek pekej si o dobrodetili posledujte takovim duševrednim basnem, počto že vej povinujte se dejanjem, v njih že ti ovezoša in nas ne ine poklanjati se im prinoždajte? Glagol je gemon. Tereplju tvojemu drznovenju sušta go radi v omne ljubom udrija. Taj že mircij, ego že taj, čtiši boga, kako od vas veruje cibajti boga, človek sušti nasudište vedeni, iko krestu prigvoždenni. Glagola svjetej. Aš ti me terpili v ne poslušeši, voprušite asperve o nekotorih veštih, u njih že omyslih voprositi in posem povemti povedov sja, uče sam voprosil mi esi. Glagola je gemon. Da je ceti vsečeski vlast vremenno in bezvremenno glagolati, vrcij nam je že hošteši. Glagola je vstrati. Vsek človek zdravago sejoma imet razumeti boga pravedna, nepostižima, neopisana in neispovedima. Neizmenna že i božestvenimi svojimi svojstvoj vseke sili priveši. Ne tako li tebe si amniacija sodija premodriši? Glagola sodija. Ej tako mju. Glagola svjetej. Priložim že jsi je, vsem sovršenjest. Glagola sodija. Vsečeski tako jest. Glagola svjetej. Čto obo, rečem li i nej hešte nekih bogov bejti svojati im posredet ogo estetstva netlennago? No bezmestno jist glagoli moje i baš te malo čto ne dostane tim od blžennago togo božestvenego svojstva ne mnju da bej dostojni bej li bogami od človek e može da verju ti poklenjaju se vsi čelo veci, priliče stvojt. Glagola grekulaj. Tako je svoj istino. Glagola je vstrati. Čto obo, nogi ti bozi obretaj celi vnutri teh netlennih božestvo svojstvenih blak i besmrtnih, i ravnoj li imut mež do soboju silu in že su ti vojdinom razdelenje estetstve i aki na jedin verh voschodjet če je nobok je din in že v nesravnenji silje je ste din ime ime je božestva a nejako v dva spnice inomu bogu na nebesi žeti inomu že v mori, a inomu na zemli, ne tako li tebe vidjece si ja? Nemogiji nas ja igemo na grekulaj odveštati malo čaše dolgo. Tako je dva proglagolov reče. Ostavi v tvoj silo gism i prekoslovne mnogo glagolanje pogočtejte razpjatago. Sveti glagola, načno jako že tvoj z tih otvoreci si jod. V načale be Erivos i Haos, sjest, tma i glubina vodnaja. Bog že Egdamir vsi je razdelil krašenje, sozdaf je go ne od podležaštija ili prežde bejvše takovoje vešti, no vse od nebejtija v bejtije prived so tvoji človeka po obrazu svojmoj po podobijo. Angel že zli ime vej vlast v činu pročih angelov in im odstopi od sotvoršegu in vznes se gordostju od svojgo odpedečina i odbog odgnasja. Pravednjim bosodom svojim bok ne poslušanje go radi od gornjenji zverže vlasti in angeleske liše slavaj. Človeka že položi v rei dafimo zapovito čaštvoj po slušanju da nasištajece vseh blag v rei suštih edina gotokmo, da nekosnice dreva vse cevajemo položi v podveg. Dašte navetom nek tomu angela nodjavila vse aportivo imu koznstvojušte go, neprestupit zapovedi boživa i posrami draga ze videštego imu velike radi je go čestiji, besmerten budet, pribaiva je v netlenji. Ašte že ni, to ne pobusti cejemo bolje v rei žitiji, no izgnan budet von, i živši umret. Zlaj ubud javu zavisti o vostajaj na človeka mnogi na njego kozni sobra i pospešstvom zmije preljsti ženu prvego človeka i toju samago privedek da izgnan budete zreja odboga i privedete se v trudi, potej in istlenje. I tako poluči pobedov se zlobni in hvališe se človeka takovago radi je go sogrešenje v svoju vlasti vzjati. I kdaj že proč je obnoži se rod človečski, oni jako močitelj vse, koju se bečtaši se porabotiti dušu, ta že mnogim pačim v bezzakonji bo k potopom mir pogobi, so bude že nojam uža pravedna, dobre podvizavšago se dobnago togo dijavola in nepovežde na bivši odnegovko včez i drevjanom z ženoj v čadej. Ostrojev že zemlju v pervej obraz noja, jako že gražda nina neko je go na zemli posadi. Mnogimi želete umnoži všim vse pa ki človekom pa ki ospev vseako je bezzakonje in vsi poveždajo se grehami podpadah v smerti in svezanji držahu se vlade v lekomiv pogibil odproneriljivago dijavola. Milo Serdov v obosozdavi nas bog in nekotja bolje je prezirati dela ruk svojih perve je elinom to drhova premudrosť da otvers še doševnejo česa poznaju od bogav se silnego in preodoleju od dijavola soprotivnika. Ti že aš ti vidiho se malo nečto v sebe prijti in napravi puti blogočestje nastopati noba če jako že v teni slovesi toči omečtahu i pa ki v zabloždenje pravde dnje v padahu pobeždeni baveše ložnoj veruju in v gorše je popoznuši se nečestje potem bezsputnim zabloždajušte. No ni tako trpjaše krepka in Milo Serdi je boži je go sila ležati nam vpadenji, da de obo zakon, posla pro roki in vnogorzličnimi obrazaj vrejsko morodo pokaza pojc pasenija. Vsi že v spjati dušte pa ki v padahov nemošti pravde svojih in smrti vsi podležaku greha radi. Pravedno obosodil ravens nami podvik prijatih gospoti naš, bog slovo, je viti nam pobedona soprotivnago sotvoril vse nam podoben vo vsem krome greha. Smiri sebe, zrak raba pri im rodi se oddeva in nepremenen božestvom i bejst jako ovča dopraznit volka. Ašte bo bejgornijo silojo svojejo božestvenojo porazil soprotivnogo, možaše bo to sotvoriti jako vse silen, da alba je moh blagoslovnoj vinu ko otvetu sicevomu jako človeka pobedih odbog že povedenje sem i tako dob vzmogal bej veštati, vozmožnost od vseabogo. Primem že osud je neko je podobje preličstvojuštej mojmu povestovanju. Ašte bojtej gospodin saj grada se go, vide v medvedje ili inago ko je go od silnjih zverej nahodjašte na grad tvoj, povelevba i rabu tvoj mu, da objeti go. On že sluše tvojgo povelenje šelba in protiv o zverja, niskusen že se in nemoštin neomeji so zverim bratisja je da bi vzhotele si drugomo nemoštnomo in niskusnomo rabu poveleti da v takuju so zverim v njidet borbu. Sam že tej sušti krepoki silen i vedej dobre so zverim sniti se, je da ali ni ješelba jesi sam jako iskusni, hrabri, borec i obilba i zveriha. Išet že bi ju jesil ne v slave gospodstaj, no v podobiji vvedušte go brati se rabah. Naočil že bi jesi soboju i pročih rabov tvojih sice pobeždati, obivati preključajošte jesiljne zveri. Tako je gospodi naš spas vseh, je da rabija go vbrani s dijavolom pa doša pobeždeni i sotreni sam nizrečenim sovetom sebej stošti, sošet vprečistoju i preneporočnoj judevo, i prijim rabi obraz, i vse tela našega nemošti, krom je greha. I na pozorište žitja se gojšet voljnimi, primudrim smirenjem o te isje vsezlovnego dijavola, od vas nej ne početajemo go i pobidi to go nahodjašte v tražju silu sukruši spasitelnju strastju, jažen kreste, oča nas smotrašteh nego podvig, takovim že obrazom s dijavolom brati se, i to go nizlagati silu. Sam obo naše prija strastje nam že darova svojebe strastje, v skresiv držimih vadi i da de nam čadej bože imi biti in mošti me go ruko ne pobedimojo in nadejušte im se vencev za podvig. Telo mu obo pobeždajem jesmi, duhom že pobeždajem. Pada im v tliu smrtnoju i bajvajem netlenji besmrtni. Odvrštajem se, že vaše go pijanstvo in žitija skotskago, angelskago že žitija išnem i prisnosušnago pribajvanja. Ne zrim doloj, ako že skutej, niže zveri nek dravov, imenujem si človecije, no prosto na nebo vzirajem in vploti sušte, besplotnih podražajem žitiju. Znajem že neprestannoju ducha našego sploti ubrani in odvrštajem se, odmeštošte krepko je go slado strasti i pohutne je dvizenje, pomyšlenjem gorevo schoditi udej že umrštvjati vsegda počajem si trebenimi vozdržanjem. Nasištajem se, že čistoju i pričistoju gospoda našego pametju in izhoditi od nas slovo besmoštenje i dejstvojiti v nas bezprepolne i razumnej sila. Taj množiše je darovanam bog oblekši se sam v človeka. Vyžej, ako že jest vsem porobotivše se že ploti naricajte bogami teh i že sotvorišenje čista je istudne dela i kapišta tem postavivše počitajte ih. Odčuždi ste si pričasti nebesnago in po vse dni smoštajete se ne toče ozluklučenje bojašče se na bljubu polučje vremen na go priležno ištošte i jaki vos ne mečtajušte se. Vaj ne toče od telom noj došej umirajte v pogibel beskonečnoju. Jako ploti obštim tlenjem smrtni mislevšaja pa ki prišeču duhu oživet in etlennoj estistvo priimet. Vsi ja obovkrat se skazah, da je tej platon odvojimo povinu vse in odmene isti ne in očiv vse odvržiše se od ceobica i bogatvojego, i vozljubljena golebedja plačešte go mnogo smreti čat svojih. Sicevaj ih premudrih svovesi vstrati svetago Agrikula in Gemon trpelivno poslušev maj ne možem božestvenih velikih cerej razume izvolenji resuzdatji, no točijo zakonom jih povinuvatji se in povelenje jih tvoriti doložnje smaj. Če so radi ostavivši vse nepotrebnoj mnogo glagolanije priedi in požiri bogom, ašte že ni, to mnogje podaj miši muki, ich že in slejšeli si nikogda že. Sveti že vstrati glagola. Počto obo toliki i trud nam sotvorili si, i davne tak da močitelj povelja odr prinesti železin, i razžekši zelo svetago oresta perve položiti, k svetom je vstrati glagola. Podobajte, daždušte tebe muki perve novno mu zriši, i potem sam te je poneseši. Sveti že orest k razžemnom tomu odru, pristupi v obojasia in na svetago je vstrati je vzrev glagola. Moli za mja ponežu strši se moj pomisl. Viden je botok mo prenosit strah in muku, telom že boljezni jedin je počuvstvojši, a šte točjo drznovenno in sopovanjem vzejdiši. Sam bo gospodj predstujit nam pomošniki zaštititelj. Vospomini velikodušje svetago v ksentje in pročih svetih, in ne budi teh hušči. Taj je bomuki skoro skončaju cija, prebivajte že nam na nebesiv vzdejanje večnoje. Sja sliša orest sveti, in sta na razženno modre in znamena vse kresnim znamenjem abje vzleže. I vsem telom na ugni prostresija, ta že veli glasno vuzupi glagolja. Gospodji Jesusi christe, vruci tvoji predaju duh moj, i predajte gospodu svetuju svoju dušu. Sveti že vstrati vozva, a minji. I abje povelje agrikula je vstrati svetago odvesti v temnicu, ide že poubejčuje, pomoli vsek Bogu, nabaj glagola imu. Prenesi čadu hratiju, i sotvrim zaved. Nedej ju se boja z votrišnji den predstati vladi cimo imu hristu. Prati že prenesenji bave še napisa zaved, naznameno v vnem, da telo je govora v rakinski i gratu tnesenu budet, in ni kto že da derznet, čto odmošte go vzjati, no celo da položite na mesti naricajemom analiku zora, sveti je klatvoju zaklaše vstrati svetago da pojgo skončanji in jih te lesa položite se vkupe sego telom nerošimaj. A ja že ime vora vrakije vstrati svetaj menija, ta da de na prepitanje cirkovnim služiteljem. Proče že odvešte i podvizima jih vse polovino razdeliti ništi mi o Bogim povele, polovino že se stram svojim dade, rabom že svobodnim bejti in naznamenoven nije im darje prijatje. Sija napisav, episkob že grada se vstiskego blaženji vlasi, krejušči se v to vreme gonenja radi pri denoščju k svetomo, da v zlatu stražem. Sliše v boovilice je goprim odrosti, jako i gemona z bogami je go po srami, je všet v temnicu padenici pokoni se svetomo glagolia. Blaženi si čado je vstrati, jako vse silni, bog toliko okrepitja, pomeni že ime nemo ljusiti. Odvešta sveto je vstrati, ne tvori togo, če dohovni in odanji tebe san vziraja od nas ožidaj doložnogo poklonenja. Vse čim že ime glagole vstrati, ko je episkopo. Pomeni že bogo ho tjašto, u otrov tretji čas, da ne predstano vladi cimo imo hristo, tako bo mi javi odkrisje, prijimi obo kartiju mojgo zaveta i pročti. Proče če že to episkopo, moli je goj sušti, ja snim kleriki da podpiš od zaveti go. I zakleje episkopo, da sam vstrati na mesti napisanom v zavete i proče vse napisane i spolniti da počticija, obješta jemo za toj troti čtanje od gospode našego Jesusa hrista vozdajanje v buduštih žizni. Episkop je vse za veštan ne ispolniti obješta. Ta že moli je vstrati sveta episkopa. Da sveta go pričeštenje božestvenih tajn spodobite go, odne leže bo v dedesi namočenje in ne pričesti se to ja svetenji. Prineseno obovevšo potrebnom pristupi sveta je vstrati pri anebesnji toj biser vniza po oblista svet v otemnici jako molnija, iglas prijd glagolje. Vstrati je dobre podvizal si esi gredi ubuj vzejdi na nebesa prijati venetstvoj. To iglas vsi tam obejvši i slišiša in nic na zemlju padoša od straha. Vsju že to nošt pribejste episkop s svetajmi vstratjem uslaždaje se od slovesi go. Dennice, že v osijavši otejde se vse napisane je vzaveti izpolniti delom. U trože bivšo, agrikolaj sedi nasudišti na meste obyčnem sredigrada, i povele privesti je vstrati je svetago, predstavšo že svetomo prizvaj go igemnog sebe, igle gola otej. Svidetel miesto je vstrati je vse vidište je pravda, jako zelo boljeznoj v srcemo tebe, ponežecarsko mu ne izvoljajši povinati se povelenju, no ponepred narodom pretvori sebe k nam edinoverije in vidom to, če jo pokloni se bogom sebe že veruj in moli se Bogu tvojemu. To je bo prostit, tebe sotvoršimo to ne povolje, no ponožde. Ne želaj pogibno ti, jako edin od zlodeev možš sušti tolikago očeni pri mudrosti. Ja štebe imne bezbedej bilo, to ni to goba in treboval od tebe. Nogo pogobih suštih odveri tvoje ja in jedinago po milovah. Tebe že želej vzelo išteždu našte ne spjava ich v pečali velici. Sveti že vstrat je glagola. Ni pecej si osemni prihodi v bedume neradi, no je že odsarej tvojih poveleno totori, az bo ni želi semerno, ni že je ne im kojem vidom bogom tvojim pokloni vsi, no izpovem bogamo je go pred vsem i posredem nogi v osvaljo je go. Vežde izvesno, jako mu ki tvoja sotm ne veseljem, ja šte hošte ši izkusi samo jo veštijo. Igem on že dolgo rukoj v lice vplaka še, jako je vsemo obstojašte monarodo plačošte, je go videti. I razumevše, vsi jako žaljejte, ne povinno je vstratija, izpustivše glas plakah, hoji byst, veli redanje v ogradi. Legolo že sveti je vstrati ksudiji. Bog vštni da opraznit zlokozdeno i hitrost odsatvoj go satanej. To je, bo si je izobrajte na mja izkušenje, da sotvorit preponuk predležašte im počesti. Tvorije že hošte še, asbo je sam rab vladejki hrista i protivlju se carskomo povelenju in mersost mjidoljskimi gnošaju se, merski bosuti sami i že im poklanjajuca. Vite, že Grikolaj krepko je vstratija bobochristianstje vej restojanje in veliko je to goko hristuo srdije in dva izdete na niego konečni otvet sici. Je vstratija carskomo povelenju nepovinovšego se i bogom požirati nevoskotevšego, povelivaju so žešti, dognem Žerezne togo duša, konec priimet. To izrek bosta in sočtanjemu tajde v pretor. Veden že boj v svetu in na soženjem olaše se bo vse uslešenje vsem sici. Veličaja, veličaj u te gospodi, jako prezrele si na smirenjem oe in ne si mi ne zatvoril v rokach vražijih, no spaseli si odnošt došomuju. In in je vladejko da pokret mi rukat voja in da prijdet na memilost voja, jako smete se dušamo ja s nenej z tvoj schoždenji svojem od ukajanega mojgo iskvernego te lese se go. Da nikokda lukavi so postata so vece rejšti tih prepnetju votme, zene vedomo je i vedomo je v žiti sem bejvšimi grihi. Milosti vbudi mi vladejko i da ne uzret dušamo ja mračnego vzora lukavih demonov, no da priimet ju angili tvoji svetlji pre svetlji. Daš t slavo imeni tvojemu svetomu i tvojeju silu in vozvedime na božestvene tvoje sudište. V nikda sudi ti se mi, da ne priimet mi rukah knja zemir se go, je že istorniti me v globinu adovu. No predstani mi i budi mi spasi zastupnik, telesne boje si amočenja, veselje s vtrabom tvojim. Pomiluj gospodil skvernivšo se strasni žitje ase go dušamoju v čistoj ukajanjem ispovedenjem primi, jako blagosloveni si vovejki vekov Amin. Vsice svetaj pomolivsja pešte ože gorjašte izelo, sotvori kresta hristova znamenije in vnide v pešt poja i glagolia. Gospodi Jesusi hriste, vruci tvoj predaj vduhmoj. I tako v mirja predaj vduh. Ne vredi že tela je go svetago ogn in že vlasa je go kosnosja. Vskonča se obo svetaj močenike vstrati v treti nadesed den dekemrija. Vlaženji že vlasi episkom grada se vastiskego vzemošti svetagoj vstrati, v svetagoj oresta, sotvori to ne močenikovum napisano slavešti odca, jisejna i svetago duha, edina go v trojce boga, imoži slava i država voveki, Amina. Žitja svetih svetitele Dmitrij Rostovskago mesece dekemrija v treti nadesed deni. Čudo svetih petočislinjih močenik. Predvrtej Konstantinja grada Be monaster naricajma olimp, vnem že sozdana bez cerko svetih močenik e vstrati aksentija, evgenija, mardaria i oresta. Obyče žibjaš izdav na cerju i patriarchu prihoditi vo ohnej monastir napraznik v pametcih svetih močenik i podavati jažena potreboj inokum. Ustavljeno Bobel sozdavšego monastiri toj ničtože pretižati živuštim vnem monahum, nisela, to koradi ne odstopiša svetih močenici i pekušte se o potrebimo nastirstej. Obyče že boži je blagodacjo izkušenjem bavati da izvesne je vica, eko povašči na bog in vziskajušti go ne lišace vsekago blaga pa če neža nadejušti si na svoje bogatstvo. Obšti obo vseh promeslitelj bog kot je bolje proslaviti mesto strastoterpet svojih in služašti im posetiti svojej oblagodatju sej smorja i doždju ne malo iz studenji zelnoj in nikto že prijde od grada na praznik svetih močenik. Odpevše že večernju in kanon tamo sušti imu nasi bejo v skorbi, poneženje mejo ko če so vkoseti in tvorejo ponošenje svetih močenikom predikonojo ih glagolište. Utro izajdem od mesta sego in razajdem se kamo kto vozmože dobresti sebe potrebnoja. I ako byst somrak prijde vrater blagosluvi od če da privedu k tebe muža priše če od cerjas dvom javelj bljudemi obreminenimi poveleši že i gumenu vnide muž svetil zelo glagolja. Sar poslavam brašnoj vino. Sutvorše že molitvo vnesoša v palato je vkusiše vsi od brašnej od vina a proč je sohraniša. Ješte vsem suštim v kupe prijde v rater povede priše če od cericej i to je veden bivši reček i gumenu. Se prislavam i deset zlatic. Ješte se mu glagoljuštu pa ki prijde v rater povede od patriarka priše če muža i to je bivši veden da je gumenu so sedicerkovnja glagolja. Blgovoli patriarko od rozde složitili torgijo i gumen rečeku priše če mužem. Jako že bog vzhošte tako i sotvorit vej životej ditelji od judu uni žereša ašte nam istmesto zde prebudim do utrija i poveleji ih gumen vvesti v paper celkovnoju. Odpušta je živ oprosil ime nachih in reče v načale prišedi od sreja as naricaju se v ksentiji a je že od srecij Evgenje sebe povede prinesi je od patriarka s osudim mardarje sebe na reče. V vreme že penje utrenje govni doše dva muža v cerkov i po penji psalti rječe gumen veprod štece čtenjo stavime nečtomu poneže nikto že prijde od grada napraznik. Mož že všedi na penje v cerkov je goženje znaho reče. Dediti mi knjigu do pročtočtenje. Vsi moži byvšo dojde pisani i deže rečesja oboven bejste vstrati vse pogi železni z guzmi ostrimi in vzduhnuv odari v pomost cerkovni žezlom je goži ime v roce svojej. Odknuvši se že zel posti od sebe vetvi i bejst drevo. Rekoše so zadistojašti vsebejle radi sotvorili se sje vstrati in reče ni mala su ti moja stradanie protivo vozdajanje božija. Bejz, če si je to gradi, da ne ostane cepraznik naš besprehodjašti od grada in sje je mu izreksu abje vsi ne vidi mi byša igomen že iz šedi z cerkve obrete hramino polno hlebofi rejb. Svetiša skoro cerju i patriarchu sotvoriše si čudu i vsi priše, če proslaviša boga in svetih igo mučenikov vzveličiša. Žezl, že bejvši i v drevo razlomiša na blgosloveniji in mnoga iz celenje nedužnim v tojden bejša mulitvami svetih strastoterapic. V toj ži deni stradanie svetih mučenici na roti zdaleča gredjaše kogradu katanskomu, pokloniti se ja svetom grobo. Sloči se luki i device česniji i usirakusanov znamenitej iti napraznik vkupe s pročimi ismaterjo svojej veftihjej jo ja že bev boljezni tečenja krove o četirih let in nejedino jo v reče v celj boju izceliti se možaše. Vsovršajuštim si, že cerkovnim tajnstvom je hristova izcelej. I čtomo bivšo tomu rečilo kijak matiri svojej, ašte verujši čtomo mo o mati, veruj i simu, jako Agatija ime ne radi hristova postradavšaja, spodobi se presudstvojušte go sebe vsek da imeti togo za je gože ime postrada. Prikosni si obo grobo ja sveruju izcelejši. Vsovršenji že cerkovne gopenje od šečo narodu pade pred grobo mučenici svetajem matir so čterijo in načaša so slezami moliti si pomošti prosjašte. Moljaščim se že im na doze vozdrema se Lukija in vide v sonnem videnji svetujem učinico Agatijo posrede Angel Margarita mi zelo okrašenuju igle golištuju. Sestromu je Lukija, devo gospodnja. Počto prosiš odmene to eže sama abije podati možeši in bo vera to ja pomogaj matiri tvojej in se zdrava jest, a jako že mnojo katanski tako to bojo si rakosijski krasovati se budi poneže blgoprijatno je hristu v tvoj md sve selenji ugotovala esi. Sjasleše vše Lukija v osprinu iz trepetom bosta igle gola matiri svojej. Mati moja, mati moja, se izcelela esi. Molju obodnja čeres samu ju to svetuju ja že molitvami svojimi izceli tebe da ne vospominaješi mi obručnika nikogda že, užebove obručena. Od tela mojega smrtna goploda no vse ja že ugotovala esi dati greduštik človeko smrtnomo devstvomo je raztleti hotjaštimo dašt mi greduštik že njiho besmrtnomo hristu gospodu devstvomo in je tlenno sobljudajuštimo. Evti hije že mati ga gola k nej. Vse ja že sud od satoj go omrše go od 9 let celu sobljudajo množih pače ne že o malih tebe nasledija. Moja že vse ja že sud i ja že pokrej perve oče samo ja perstiju i je že tebe budi to godmo sotvoriši so vsem imenjem. Lukija gola poslušaj mati sovete moj go. Ne zelo bogu ljubezen toj i že to je modajat če so go sobojo ponesti ne že sam sebe upotribiti možet. No ašte te hošte še vešte blgoprijatni v bogu sotvoriti. Daštimo to e že sama tebe upotribiti možeši umiraje boni nesi silna ponesti sobojo. Ževa ubo izdrava sušti dašt hristu e že so držiši in vse e že mi datih hotele si hristu predavati načni. Tako je gda po vsiadni devica smateri obesedovaši bejst vešte razdajanje povsednevno je na potrebo bogih iždivenje. Prodejemem že bivšim vesemi mnogocenim otvarimi biserom uvedal tomu bručniki pečalen načavo pošati vzapnom protejanji sel i otvori biserov. Pitatelnici že razumna sušti glegola. Obručnica tvoja obrete neko je nasledje protejmoj e že cenojo est 1000 zlatici bolje dochutja te beradi kupiti protejt nekje vešti da so beret zlatit stoliko. Verovo stranem že složitelem božim vsej istoštena še do klivetak pa s hasijo knjazju glegola obručnicu svoju christijanem i obajti carskim zakonom protivno. Knjas, že prezvafio ovešta vaše slovesei in žertve besovstje priboždaše e može blaženne lukije glegola. Žertva živa jako že vera, či stajne skverne pred bogom korja žertvo prenosi k živomu bogu. I uže ničto, že imamo ti menje prenositi boljeje, sebe samu ju prenošu bogu žertvo živo, je že moje stugodno to so svojeju da tvorit žertvoju. Pa s hasijo glegola. Ta slovesa povede i podobnim tebe christijanom, neže nabljučte mocarske ostavi v su etapu vestvojši. Lukije glegola. Tajcarskim zakonom vnemliši, as že božim bojuši se, as boga bojuši. Taj ich prognevati nehošteši, as boga prognevati opasno bljudu se. Taj o nemogoditi čtiši se, as s edinom ogoditi kristu želaju. Taj obotvori eže tebe polezno viditi se, as žetvorju eže nepolezno bejti poznavaju. Pa s hasijo glegola. Nasledje tvoj z blodnikami tvoj imi ždila isi rastučila na dobrim očinih meste, rastlitele že doši tela mojgo nikogda že prijatih zvoljih. Pa s hasijo glegola. I kto sojt rastlitele doši tela? Luki je glegola. Rastlitele doši vajeste, u njih že glegolje ta postul, taj atobaj či blagi besed izli, sovetujete bodošam človečskim preljubodejstvovati, da ostavljše muže svojgo, sjest suzdatelje svojgo, rastlitele žetelje se ti sojt i že slast vremenno vozljubiše pače večnogo naslaždenja in skoro odpadajušte veselje počitaj odpačenih končajama ih radostej. Pa s hasijo glegola. Prestanut i umolknut slovesa, e kda prijdod bijenje i ranej. Luki je glegola. Slovesa bože ne umolknut nikogda že. I to go radi glegolik slovesa božija jako sam on reče ne vejbo budete glegolišti pred carij knjazi, no duh svetej, to je boz glegolet v vas. Pa s hasijo reče. Tebe li obojest tuk boži je on li v tebe glegolet. Luki reče. Apostol glegolet. Jako čisto živušti i cerk tudi, da je gda budeš oskvernen odbežit od tebe duh svetej. Luki je glegola. Nikogda že oskvernenjece telo ašte ne odco izvoljenje oma. Ašte bojti imiam na rukom ojo vozložiši toju kadilu na žertve besovskoj vežiši, bok na to našte obomene ne so izvoljajuštujo in nasilovati poveliši to čisto temo je veneco sogobiši. Apostol reče. Poveljutje blododejstvim umoriti ašte ne so izvoliši carskim povelenjem. Luki je glegola. Ože glegolet tebe jako te i volimo je nikogda že moži privlešti na so izvoljenje grehovne proče, že zapas hasi sodija skverni in nepravidne in povele pri eti so držateljem domom blodilišnih in vdade im svetu je glegolia. Suzovite narod na čisto to je ja in sotvorite darugajovci ej do tole do neliži umret. Jek dana čaše jublišti v blodilišti toli ko jo duh svetej ti gotu dade ej ja kot njud be nepodvžna. Pristupiši že mnozik po povelenju deva že gospodne stojaše nepokolibima. Tukdaj prines še užija i ocepivše jo za ruvki in za nogi cij ravno so mnogo jo kreposti jublišti na čaše. Ona že ak je gorapre bej vaše nedvizima. Iba ist pas hasi v skorbi in ne domeni in prezvav volhvaj če rodei in vseži božde na telom k zemli je kot njud ne možaš stupan geja podvignuti se. Ta že povelenju močejo bolivati mnja eko volhvovanjem nekim stojtne dvizima no ni tako čto uspe. Privedena i že biše i volov soprogi mnogija eko božija pas hasi reče kaj je vinajest eko odrukovica sušti nemušna od tizješti človek ne podvizima prebivajši. Glevola svetaja ašte i deset tizješt privedeši uslišat glagoli što gomi duha svetago padet od strana glagola. Počto mučiši se počto različnimi pomešlenji tvojimi smuštajši se. Iskusile si jako cerkov jesem boga živago, veroj uže ašte ženi iskusile si bolje poči se. Pas hasi že množe imetjaši vzdiha še vidja eko rugaja cijemu svetaja. Tukda povelja ogn še glagoli močitelju. Asmo lih gospoda mojgo Jesusa hrista dogn sej ne imat vlasti na do mnoju. Jako da posmeju se tebe nadejuši si na hrista i to go radi prosih proloženje močenju mojmu da verujuš tim strach mukutu imu ne verujuš tim živote imu glas me če udariti v Gortanija jut je doša spahasjem v dom. Ponaže ašte ju jaz vle naba izdzelo obačenje iz nemože no iliko hotjaše moljaše si iliko hotjaše besedovaše k narodu glagoli ušti. Blagovestvuju vam jako da desi mir cerkvi božijej. Diokletijan bod carstvo odpade a maksimjan umrene ne. Ume ne se mo gradu dannoj odboga velite ašte to če jo volja je gotvorjašte primete veru. Si alokira bego spodni Gortanjo me če probodenno ju glagoli uštej vse pred očeseje ja vedjaše si paskasi železe izvjazani. Sicilijane boote je go po se lahko vrim vzveštajušte kako paskasi stranu onu ideže istjazan biv na smerto sodisja in osečen v glavu pogibe s šumom okajanji. To je gov železak vedenje vidje svetaja ešte živasušti na meste močenje stojašti ideže ujazve na bivši odnjutne podvžesia ni zijde od nije duhia na tom, že meste česno i susdašan dneju cerkov vo ime je ja v čest, že boga v trojce jedinago odca i syna i sveta goduha in može slavu oveki Amina. Konec žiti i svetih mesece dekemvri v 3. 90. Den. Te sreko