 Jo sóc l'Esther Tallada, traductora, professora, he fet diverses coses a la vida, sí que vaig estudiar traducció a la segona promoció de la Pompeu Fabra, i un cop que vaig els estudis, vaig continuar estudiant, em vaig dedicar a la docència, he treballat en universitets estrangeres, i he anat traduint sempre, he anat compaginant sempre la traducció amb altres activitats, sobretot docència. I últimament, però només últimament, més especialitzat, més... Òltimament, potser ja fa 15 anys, més especialitzat més en traducció literària. Doncs jo sóc la Blancà Aries, i sóc professora de Tenir Urtrac, al Departament de Traducció i Ciències del Llenguatge. Vaig començar... Vaig estudiar la lliçenciatura, vaig ser l'última lliçenciatura de traducció i interpretació en aquesta casa, també, i havia fet el doctorat aquí, especialitzat en series de televisió i subtitulació. I m'he reincorporat a la Pumpeu Fabra amb aquest perfil Tenir Urtrac l'any 2020. I el motiu per dedicar-me, principalment, a la recerca ara, és que quan acabava la lliçenciatura, hi va haver una oportunitat de tenir unes beques de col·laboració per començar a fer recerca, i recordo que vaig anar per el grup Infolex de l'Institut Universitaria de Linguística Aplicada, i res, em va interessar tant la recerca i la electrocografia que he continuat, fins avui. Com concebo la traducció? Jo volia fer belles arts. I per mi traduir és com una activitat molt artística, molt creativa. He tingut la sort, també, que les coses que m'han proposat de traduir m'han requerit molta creativitat, no? Però tal com jo veig la feina de traducció, moltes vegades quan treballo tinc la sensació de ser una escultura. Realment, per mi és una activitat com molt plàstica, no? Una escultura que té un model, un model que suscita a unes determinades sensacions i reaccions en el qui l'observa. Tinc una matèria primera, que pot ser un fang, pot ser una pedra, pot ser el que sigui, que en aquest cas, en el cas de la traducció, seria la llengua, i jo la m'asego com escultura, i l'estiro, i l'imprimeixo unes textures determinades i creu un certs efectes, unes deformacions, etcètera, perquè després la peça acabada susciti una mica el mateix que suscitava l'original, no? Per mi, un aspecte imprescindible és dominar tots els registres de la llengua, i és exactament el que dius, no? Jogar amb aquestes textures, jo sempre als estudiants de traducció els dic, heu de pensar sempre quina és la diferència entre vosaltres i una persona del carrer, que és usuaria de la llengua, i que no opina constantment. Vosaltres sou les persones en formació en aquest àmbit, i s'ha de notar, no? O sigui, heu de saber argumentar les solucions de traducció que proposeu, si us acabeu convertint en assessors lingüístics, i no traductors, que és un altre sortida laboral possible. Heu de saber explicar per què, si un client us diu, no, però és que aquesta paraula és correcta, i me l'has corregida. Heu de saber dir per què, no? Totalment, sí. I per mi hi ha dues paraules bàsiques que tenen a veure amb això que has dit de com arregla escultura, que són l'acceptabilitat i l'adecuació. Al final, jo crec que estaràs d'acord amb mi que els traductors acabem sent mediadors, culturals, constantment, per posar un exemple una mica menys típic, podem, et puc explicar, un cas d'audiodescripció. És un exemple que va compartir amb mi una audiodescriptora molt productiva a Catalunya, que es diu Carme Guillemont. Em va explicar que en un cas, en un espai molt petit, havia d'un espai molt petit per introduir-hi una unitat d'audiodescripció, havia d'explicar que un personatge que era musulmà d'un cullaret que era molt semblant a un rosari cristià, però el personatge no era cristià. Aleshores, ella diu, sé que no és exacte, però tinc dos segons, potser, per introduir una explicació. La idea, no? La primera vaga de diré el terme, que no ho he dit malament, que era tasfi o missbaja, una d'aquestes dues, i llavors diu que la primera vegada va dir du, un, va dir el terme, que era l'adecuada al context, i va dir que sembla un rosari cristià. Llavors ja totes les següents vegades anava transmetent el terme específic de la pel·lícula en qüestió. De fet, m'estàs fent pensar... No ho havia pensat mai, això. De fet, no ho havia relacionat mai, això, moltes vegades, quan em trobo... Esclar, jo faig traducció escrita, evidentment, i sobretot literària, no? I et trobes, evidentment, amb molts referents culturals que no pots traduir, per exemple. Entraduir el Robinson Crusoe, que és una obra... O sigui, que està escrit en un cert estil periodístic, no? Molt minució, el senyor de Fou va voler... Era un diari, el senyor de Fou va voler deixar tots els detalls ben... Ben consignats, no?, en el seu diari. Llavors, tenia la mania de mesurar-ho tot. Però esclar, és un llibre escrit al 1719. 1719 no feia em servir... Bé, no, 1719 i per un marinè anglès. Llavors, aquest senyor no feia servir, evidentment, ni les unitats estàndards actuals, el sistema mètric, ni les unitats estàndards britàniques. Feia servir les unitats prèvies. Llavors, en aquest cas, efectivament, hi ha tota aquesta transferència... O sigui, aquesta... Vaig haver de fer aquesta transferència d'una cultura a l'altra, però, curiosament, no va ser per distància geogràfica, sinó per distància temporal, no? Un canvi immens que hi ha hagut és les possibilitats que et donen avui dia les noves tecnologies. El canvi que va suposar tenir aquella pantalleta a casa, on, de fet, ho pots trobar tot, i superràpid, a més a més, que a més a més havies d'anar passant pàgines, ordre alfabètic i tota la història, no? El canvi revolucionari que va ser això a l'hora de treballar és... Jo penso que és gairebé inimaginable, saps? Sí, per mi ara un gran tema és aconseguir que... O sigui, que els estudiants, i ara dic els estudiants perquè parlem dels anys que han passat a la facultat de traducció, no?, desenvolupar un criteri per saber quines fonts són més viables que d'altres, perquè precisament tenim tantíssima informació a la base, que gairebé ara la dificultat ve per aquí, jo diria. El grau de traducció, jo noto que han fet un... O sigui, que s'han adaptat els plans, no?, moltíssim per donar resposta a aquesta nova situació de presència de les tecnologies en la nostra vida, de tothom, no?, només dels traductors. I per exemple, ser que la signatura introductora a la universitat, que abans es deia introduir a la universitat, de fet, ara, tant el grau de llengües aplicades com de traducció, és a la universitat i els recursos informàtics bàsics per a la traducció. Això ja ho tens, és del primer trimestre, de primer. Després es fa la signatura de tecnologies de la traducció, que és divertit pensar que abans es deia, noves tecnologies, i ara ja li han tret el... Clar, ja no són noves, no? Per què no són noves? De fet, són, com estem dient, indispensables. I una cosa que m'agrada molt, és que s'aposta molt per software d'accés lliure, i crec que això no és una universitat pública, està molt bé, perquè, en el fons, el que han de prendre als futurs professionals és què li poden demanar a la màquina. I si tu desenvolupes unes estratègies per anar sabent, en cada moment que em podria oferir un software de traducció, després del client que sigui, potser et donarà un software completament privat i inaccessible per una universitat, i ja t'hi adaptaràs. Ja sabràs on anar a buscar, o què pots demanar, no? És fantàstic, això. De fet, et sento parlada de tot això, i penso que ara hi és que nosaltres, a la meva època, teníem introducció a la informàtica, o algú així, em sembla, que es deia una cosa així, però que ens van ensenyar a fer servir el Word, i a fer taules, imagina't en què fa 30 anys, ja. Però, en 30 anys, com ha canviat superradicalment, el que et permeten fer les eines informàtiques. Això em porta una mica el paper de la universitat. Me'n recordo molt que, quan jo vaig estudiar traducció, pensava, hosti, és que jo vull aprendre a traduir, no em feu estudiar totes aquestes altres coses, perquè a la meva època recordo que teníem un pla d'estudis... bueno, un estudi d'Òntic. Me'n recordo que feíem 10, 12, 14 signatures cada trimestre, i llavors jo vaig estudiar dret, economia, lingüística, teories de la traducció... Teníem una sèrie de moltíssima matèria teòrica, i de fet ho ha agraït molt jo, que hi fos. En aquell moment no, en aquell moment pensava, això és una professió, la universitat m'hauria de formar, només per desenvolupar aquesta professió, i de vegades més penso que m'ha anat molt bé... És com l'educació secundària obligatòria, és aquella base a partir de la qual tu podràs construir. Doncs jo tinc la sensació que la universitat no hauria d'estar tant... Ara, ara que tinc més anys, no hauria d'estar tan enfocada a formar específicament, i menys, tenint en compte, això que deiem ara, que tot canvia i que les professions ens surten de noves, i que canvien. I intentar formar específicament per una tasca determinada, sinó ferir-nos, de fet, tornaríem a la idea, potser més romàntica, de la universitat com a... centre de coneixement i de presentatge universal, o centre de saber universal. A mi em sembla que ara, per com funciona tota l'educació en el nostre context més immediat, és difícil fugir de l'espacialització, perquè fins i tot ja el batxillerat ja t'estàs l'espacialitzant. Diria que a l'ESO en part també ja comença a especialitzar-te, oi? Aleshores, crec que tampoc tindria sentit, en contra d'aquesta tendència, i no oferir perfils, com s'està oferint en el sentit de traducció més jurídico-econòmica, literària, audiovisual, traducció dels mitjans de comunicació i científico-tècnica, principalment, o l'aviat d'interpretació que ho faré al grau. Però estic totalment d'acord amb tu, i em sembla que un perill que tindria la traducció seria anar cap a convertir-te en una formació professional, perquè és el que havia estat abans. Una idea que em ronda sovint pel cap és... És a dir, el que suposa el fet de tenir aquesta xarxa socials de bastant ampli, respecte també d'anys anteriors, no? Tu tenies, això, un àmbit relativament petit en comparació amb el que tenim ara, no? Ara agafes un mòbil i el teu àmbit de relació social és tot el món, segons amb quina llengua parlis. I això em sembla gairebé... No sé si ens som conscients, saps? Què passa? Passa que, de fet, la interrelació entre llengües, en aquest cas, o el fet que tu adoptes una altra llengua per relacionar-te amb el món, perquè en aquest cas ja no estàs en el teu entorn, no? Adoptes una altra llengua. Trobo que el que ens està fent fer és com una mena de barreja de llengües. Hi ha molta interferència, això és el que vull dir. Ara fem servir llengües escrites en contextos en què abans no el fèiem servir. I això suposo que fa que, si abans potser t'aturaves de pensar com m'escriuries una cosa, ara la immediatesa et fa no pensar-hi tant. Però jo sí que voldria dir, a favor de les xarxes socials, abans he dit que m'he especialitzat en la part d'accessibilitat. I una cosa que m'apassiona de les xarxes és que fan molt més accessible accessibles moltes activitats. Per exemple, hi ha moltes formes ara també d'oferir, per exemple, a Instagram, històries amb l'audiodescripció, el text d'alternatiu de les imatges, aquesta petita descripció que pots posar a qualsevol document digital o ioc web i dir a una persona segona on va ser visió quin és el contingut de la imatge. Clar, tot això en realitat ho tenim perquè ha explotat el tema de xarxes. I això és positiu, també. I el que deies de l'escrit és el fet que, per exemple, en un whatsapp ara mateix estem escrivint l'oral, en el fons, que continua sent llenguatge escrit, però és molt més descuidat, és molt espontani, i, a més, com molt procedent de l'oral. Jo sí que trobo que sí que m'he adonat que té una certa repercussió, però, si més no, jo ara faig classes de secundària, també. I trobo moltes vegades correus d'alumnes que parlen com si m'enviaixin un whatsapp, que m'escriuen un correu com si m'estiguéssim enviant un whatsapp. I penses, no, això ens ho haurem de mirar. Ara, a la pròxima classe, jo us faré com s'escriu un correu. Però encara que els expliquis com s'escriu un correu, és molt fàcil, així que tens un teclat a les mans, oblidar una mica enllò de la netiqueta, de les formes, una mica, cuidar les formes, els hi costa una mica, trobo, el jovent. Últimament hi ha una cosa que... que celebro molt, vull dir que és molt positiva, entre aquells que ens dediquem exclusivament a la traducció, diríem, i sobretot a la traducció literària, i és que ens veuen més. I trobo que poder inserir aquesta professió en això, en la vida cultural local d'una biblioteca o d'una llibreria, és un pas endavant per la professió i pels quins hi dediquem. Pel que fa sortir dels professionals, si has fet uns estudis de traducció, de ciències del llenguatge o del grau conjunt, no és igual. És clar, avui dia, i més cap allà on tenem, això que deia a mare de les xarxes socials, la comunicació, jo tinc la sensació que la comunicació, i llavors la llengua és bàsica per comunicar-se, la comunicació està present en pràcticament... no dir en tots, evidentment, no en totes les feines, però en moltíssimes feines. I més tinc la sensació, com més va més, no? Per exemple, no sé, a banda de traduir, pots fer... segurament et pots especialitzar, pots treballar en tota la cadena de producció d'un llibre, no? Et pots dedicar, doncs, no sé, a marketing i comunicació, que és un altre, pots acabar, segurament, ja sé que necessites un grau específic, no?, però pots acabar en mitjans de comunicació, sempre tens aquesta base de formació lingüística que t'hi ajuda, pots acabar sent professor, com m'ha passat a mi, no? Pots acabar fent recerca, i segurament que tu se te n'acudeixen molts més. I afegiria, no ho sé, per dir-ne alguns més, no? Des de l'àmbit de la lingüística, per exemple, de totes les persones que es dediquen, no són tantíssimes, però cada cop es explota més a aquest àmbit, a la lingüística forense, no? Identificació de perfils... De fet, d'aquesta casa ha sortit una lingüística forense molt coneguda, que es diu Seyla Keralt, que va fer la tesa aquí amb la Maite Torell, amb la doctora Maite Torell. Identificació de patrons que et permeten saber qui ha estat, que ha comès un crim, per exemple, d'assatjament laboral dins d'una empresa. Que interessant. Saber per l'estil d'escriptura qui ha estat, després, més feines. Per exemple, totes les grans empreses tecnològiques, que crec que no cal que digui... que em digui els noms, tenen figures ara, que es diuen... De fet, el terme és en anglès, és anotador, però vindria a ser analitzador, i el que fan aquestes persones és analitzar contextos, justament, d'interacció, per exemple, dels robots. Puc dir els noms dels robots que cadascú que sàpiga de quina empresa són, que Siri, Alexa, Cortana, etcètera... Doncs hi ha equips, números, molt númerosos, que estan formats pràcticament per lingüestes, i persones formades en literatura, també. Doncs aquestes persones es dediquen a analitzar la resposta del robot. I, no sé, més feines, és que jo crec que hi ha moltíssimes... Tècnic d'accessibilitat, un tècnic d'accessibilitat comunicativa, és una persona que ha d'adaptar textos a lectura fàcil, o a llenguatge fàcil de comprendre. Ara també es parla del llenguatge ciutadà, els ajuntaments de tot arreu busquen persones que s'apelguen llenguatge fàcil de comprendre. Un altre aspecte que ha canviat molt, per mi, és el tipus de recerca que es pot fer en l'àmbit de les llengües i de la traducció. Bé, el meu àmbit, en concret, la part d'accessibilitat, i bé, jo vinc de la traducció audiovisual. La traducció audiovisual va explotar, sobretot, a partir dels anys 90, de... mitjans 90, perquè se solia pensar que era com la germana llengua, o menys important, la que feia més gràcia, perquè la veies a la televisió, però que no mereixia l'atenció del món acadèmic. Clar, tampoc hi havia el boom audiovisual que hi ha ara, i el que dèiem abans, digues, digues. No, hi ha canviat moltíssim, que és el que s'estudia. Per exemple, la meva tèstic, la vaig fer amb substituïlesions d'ADDs. Això ara ja no t'he cap sentit, no? Clar, clar. El que es mira és com substituirem les plataformes, com fan servir plantilles als traductors, que són aquests documents que fins i tot t'avisen d'aquestes bromes interculturals. I és un document bàsic que es passa a tots els traductors audiovisuals de totes les llengües que treballa a la plataforma. I d'ahir, amb el mateix pautatge, es van generant subtítols, per exemple, o es podrien generar traducions per doblar-te. I dins de la valoració dels productes finals, un tipus de recerca que està també molt... molt visent, és la recepció amb els usuaris, que pensen als usuaris finals del producte que hem fet. Això en accessibilitat és bàsic. Sorten tesis doctorals i projectes que tenen molt d'impacte social des de diferents vessants, per exemple. Hi ha un projecte a l'Institut de Linguística Aplicada, que ha portat sobretot la doctora Rosa Estupà, i sé que una doctora que es diu la Javi del Sabanès, va fer un projecte que era de com facilitar la comunicació entre pacients de càncer i els metges, perquè la terminologia fos més accessible, per exemple. A mi sí que em fa certa por per això, les màquines, no certa por. Tenirem adaptant a tot i ja ens en sortirem, i la vaig dir que deu, no, però el grau de sofisticació que estan arribant, certes, diguem, aplicacions, o sí que trobo que és desespectacular. Que ens acabi imprenent la feina. No per això que deies tu, precisament, perquè no sé si són capaces de detectar ironia i trobar una solució per a la ironia, i detectar una brumeta. I, per exemple, a mi em passa sovint que hi ha brumetes en l'original, basades en allò que deiem abans, en realitats culturals, o en jocs de paraules, que requereixen una reformulació de tota una transcriació, una reformulació de tota la brumeta. Moltes vegades acabes deixant tot el que tens en l'original, i com que allà hi ha una brumeta i el teu lector ha de riure, el fas riure d'una altra manera. I com puguis, però de vegades no pots. Suposo que hi ha moltes coses que els màquines, efectivament, trigaran molt a fer. Però també n'hi ha algunes que ja no es estan fent. I és veritat per això que el format en traducció, la persona en la formada, el qui es forma en traducció o ciències del llenguatge, té un ventall molt ampli, es pot dedicar a moltes coses. Jo crec que és més que ens hem d'acostumar a pensar que ara hi ha figures diferents que en el cas de la traducció. Per exemple, una figura molt desconeguda i que no entenc per què és tan desconeguda, és la que, de fet, en castelló català, crec que no té un terme gaire fixat, però en anglès és el vendor manager, totes les grans empreses de traducció del món, tenen vendors managers per tot. I són les persones que fan de contacte entre els traductors, normalment autònoms, i l'empresa grossa, per aconseguir professionals per encàrrecs que té l'empresa. Són roles diferents, però jo crec que no és que ens quedem sense feines, que les feines canviaran.