 I la universitat. Un petit món construït a base de grans històries. L'àgrima somriures i amor. El lloc on es fabriquen els somnis i neixen les futures estrelles. Senyores, senyors, tinguin preparades les seves entrades per que acaben d'entrar. Pumpeu-bot! Una universitat de pel·lícula. El primer dia vaig tenir molts nervis, la veritat. I jo pensava que tot em quedava molt gran. Ho he sortit d'un gran, que m'heu sortit tan gran, i estava com, joder, saps, avui precisament no. Jo me'n vaig equivocar i no vaig venir a aquest campus. Bueno, a mi em va acompanyar ma mare. Si hagués de definir la pumpeu en una paraula, crec que seria oportunitats. Una paraula. Disciplina. Exigència. Intensitat. Estrés. Intencita, intensito, intensite, el que tu vols dir. Un dia la puc fer una ràpid. Una aventura. L'espai on he passat més temps és l'edifici del vin, el pàtic, concretament, els bancs i el bar. La biblioteca. On he passat més hores ha sigut detallers. L'espaf detallers. Sense dubte, aquí la plaça ha hagut enverc. Han posat uns sofàs de color vermell. Amb que sea un sofà, segueix estant en la universitat i no te pots tombar com tal. Però, en canvi, un pàf, el que tu vulguis. Tots som pumpeu. C, C. Ens estimem tots molt. Clar, clar. Aquesta ciutat és molt petita. I només hotarà el campós. El meu campós a la pumpeu és, òbviament, ciutadella. òbviament, el de poble nou és el meu camp. L'edifici 40, que tenim tot això del vidre, tenim les aigües. La plaça ha hagut enverc. Li dona mil voltes al pati de Jaume I. Tot el que és zona de detallers, que tenim puffs. Punt per poble nou. Campós mar no hi ha estat. Potser és per alguna cosa. Ai, no està campós mar, no està bé ni que existia. Realment els de mar ningú els entén. És tan petit i tant de tu a tu que jo crec que ja som una família i et coneixes amb tothom. A ciutadella et trobes més gent amb traje. Però el que veus de fora és una banda hipster. Intentar anar d'alternatius, potser una mica de daddy-issues. Sente que le importa un poco más la imagen así artista que puedan dar. Flipats, no? El cafè és molt important. Límit dos cafés al dia. Si hi ha un examen o el que sigui, potser treu quatre. He vist gent que se le va de las manos, no quatre. Cinco cafés al dia. La màquina de cafè. I respecte, aquest cafè és el millor que he provat. Depèn de la setmana. He de dir que a la primera, a la segona, pots prendre algun cafè, però ja està. En canvi, la Déu... D'ell se't posa de punta. I com s'apropa? Ja és aquí... Terror. La setmana Déu és terror. I la setmana dels examen, la setmana Déu. Horror. Hi ha passat, no he estudiat, no he fet els treballs. I l'activitat tombi en forma d'exàmenes que venia d'altres de mi. Terror. La seguretat del planeta corre risc. I per això necessitem els nostres agents més internacionals. Vaig fer Erasmus, vaig anar a Hong Kong. A Corea del Sud, a si vols. Màstric. Boston, als Estats Units. Islandia, a Texas. Ha estat brutal. Una de les millors experiències de la meva vida. Quin ambient tan romàntic que es respira. També en ganes d'envellar. Per al tema romàntic, diria que és en la Pompeu Farro. I la Pompeu Farre és un... Poden llegar a ser destrozos considerables. Potser sí que la Pompeu seria una comèdia romàntica... Pots anar a la biblioteca. He vist passar una de pòsits. Què dius? Sí, hi ha un circuit. El circuit està fet. És molt gràcia, perquè primer es fa moltes parelletes... i penses què m'ha acudit. Actualment hi ha parella i és de la Pompeu. No sóc un gran exemple. Interrompem la projecció per oferir-vos un minut publicitari. Has acabat la carrera? Doncs arriba la comunitat alumne. El programa alumne és un programa gratuït. D'ajudarà a millorar el teu currículum. Sí, de fet, jo estic apuntada al programa. Tots els avantatges al final, no? A la Universitat m'han portat moltes coses bones i seguir-les mantenint és que algú m'agraï. No posis aquesta cana. Ja saps el que toca. Toca plorar una miqueta. El que més trobaré a faltar seran els amics. Hauríem de durar tota la vida. No sé si algú seria cap pas d'acabar la universitat sense amistats. De fet, jo sempre dic que m'he tret la carrera. Jo, en els meus amics, he trobat una segona família i ho dic amb la mà al cor. L'afronto el futur amb ganes. Molt segur de la meva educació. Us fa respecte, però també tinc ganes de veure què em ve. Avui començo a treballar amb una empresa, llavors ja salto al món real. El futur l'afronto amb moltes ganes, la veritat. Vindran coses bones. Sí. Aquests estudiants són unes estrelles. Us mereixeu aquest premi. És el moment dels discursos. El lot i el lotes ho podem aconseguir. Està aquí a música? Molta sort en aquesta nova etapa. Felicidades, ya hemos acabado. Molts ànims a tots els que veniu ara i recordeu sempre que el Carbasot el capot. Ja ho tenim, això. Ara tots a disfrutar. Conduirà l'acte Marc Guadilla, periodista i antic alumne de la Universitat. Pumpeu Fabra. Bon vespre a tothom. Benvinguts graduats, graduades, pares, mares, familiars, amics, professors. Ho saludem i agraïm la vostra presència a la universitat. Pumpeu Fabra. Volem saludar també totes les persones que seguiu l'acte des de l'auditori contigo a aquest magnífic pati cobert i a tothom que també ens segueix a través d'internet. Em fa molta il·lusió, de veritat, ser avui en aquest escenari un altre any i compartir amb tots vosaltres un dia tan especial com aquest. Ara és el vostre moment, ho veieu en l'audivisual, tant avui amb la celebració d'aquest punt final acadèmic com a partir de demà amb les regnes de la vostra futura vida. L'anelada suposo des de fa molt de temps. Us podria dir allò de l'audivisual, de la sort, de treballar dur perquè ho aconsegueu tot allò que us proposeu, però no ho faré. A més, a les set anys estava assegut, com vosaltres avui, en aquest pati. Em ganes de menjar-me el món i tingueu ganes, sobretot, de menjar-vos el món perquè necessiteu un motor, necessiteu unes aspiracions per començar cada dia amb ganes de fer passes endavant. Però avanceu i permeteu-vos, sisplau, l'error. Aprendre a gestionar el fracàs us farà créixer. Ara no em creieu, però algun dia ho viureu en primera persona. En el vostre camí a la universitat, fins al dia d'avui, de ben segur que heu suspès algun examen o fins i tot algun seminari, però això no us ha impedit pas ser en èxit avui aquí. Un èxit que és que avui celebrem el 29è acte acadèmic de graduació de grau de la universitat Pumpeu Fabra, que compta, com sempre, amb la col·laboració del Consell Social. Els actes de graduació simbolitzen un fi de tapa i un adeu, però no volem que avui us centreu en aquest aspecte, volem que us centreu en tots els anys que heu compartit a la universitat. L'audivisual que hem de veure és només una petita mostra de tot aquest temps, de totes aquestes vivències, de totes aquestes generacions, i els records del vostre pas per la Pumpeu. I segurament alguns dels protagonistes estan avui asseguts entre tots vosaltres. Aquest any sou més de 1.700 graduats i graduades que assistiu a l'acte de graduació. Per això aquest acte es divideix en 6 sessions, que tindrà lloc entre avui i demà. A més, a aquestes sessions cal sumar-hi crispals, bikers de la Universitat de Barcelona. Hi ha algunes called responsables i va ser el seuals del grau en medicina de juny i el grau en filosofia, política i economia que se celebrarà el cap de setmana. Per tots, per tots ells, demanem un fort aplaudiment. en l'enginyeria bio-mèdica, en l'enginyeria de sistemes audiovisuals, aplaudibus, en l'enginyeria de xarxes de telecomunicació, en l'enginyeria en informàtica, en l'enginyeria matemàtica en ciència de dades i els graduats i graduades en traducció i interpretació aplicades i en el doble grau en traducció i interpretació i llengües aplicades. Per cert, aplaudibus, aplaudibus, que us ho mereixeu. Per cert, en aquest acte es graduen els traductors intèrprets en llengua de signes catalana i és per aquest motiu que l'acte està sent interpretat en llengua de signes tal com haureu pogut comprovar. Hola, Âscar, un plaer compartir escenari avui amb tu. Feta la benvinguda. L'acte continua amb la lliçó de graduació a càrrec de la Mercè Vintro, graduada en traducció i interpretació per la Universitat Pumpeu Fabra. La Mercè és cap de recerca aplicada per al processament de llenguatge natural a Xell-Londres. La seva lliçó porta partítol, pensa, creu, sumia i atraveix-te. Facultat de cences de la salut i de la vida, de gana de la facultat de traducció i cences de la llenguatge, cap de la unitat de coordinació acadèmica d'enginyeries i tecnologies de la informació, director del Departament de Tecnologies de la Informació i les Comunicacions, sots directora del Departament de Traducció i cences de la llenguatge, estudiants que us gradeu, mares i pares, familiars, professors i membres de la Comunitat Universitària. Bona tarda i moltes felicitats a tots. En primer lloc, gràcies per convidar-me avui a presentar aquesta lliçó, quan la Universitat va posar-se en contacte amb mi, vaig tenir curiositat per saber per què m'havien escollit. Em van donar una explicació molt de sentit i escalcar amb aquest dedico, que és la intel·ligència artificial, té punts de contacte amb totes les disciplines en què us gradeu avui. Jo em dedico a una àrea en concret, dins de la intel·ligència artificial, anomenada processament del llenguatge natural. Aquest camp combina elements de lingüística, enginyeria informàtica, ciència cognitiva i estadística, entre d'altres. De fet, la pregunta més simple i típica de quals vols esdeveniment social i tu, què et dediques, sempre em porta molts mal de caps. Ho he intentat explicar moltes vegades. Tot i així, segons la meva àvia, quan li preguntaven i de què treballa la seva neta, sempre contestava que arreglo ordinadors. El meu cosí no es creu cap de les meves explicacions enrerevesades i afirma que, de fet, sóc una espia. I els meus pares pensen que faig alguna cosa d'aprofit, però no saben ben bé el que. De fet, el camp del processament del llenguatge es va limitar durant molts anys a cercles estrictament acadèmiques. I només en els últims anys han aparegut feines com la meva. Jo em vaig graduar en traducció a interpretació i després vaig marxar al Regne Unit per fer un màster més especialitzat, on vaig aprendre a programar estadística, bases de dades, etcètera, i actualment soc cap d'un equip d'investigadors. Molts d'ells graduats en enginyeria informàtica, matemàtiques o física, entre d'altres. Per tant, la meva no és la típica història de ho ets de ciències o ets de lletres. I aquest, graduats i graduades, és el futur. Enginyers informàtics que dissenyen robots que parlen i han d'entendre de lingüística. Historiadors que utilitzen algorimes matemàtics per desxifrar textos antics o científics que apliquen models competacionals de llenguatge a la investigació i desenvolupament de fàrmacs. Per tant, avui el missatge que us vull transmetre és la importància de ser oberts, flexibles, adaptar-vos i sobretot arriscar-vos a sortir de la zona de confort durant la vida professional que teniu per endavant. I us en donaré exemples a través de tres situacions de la meva pròpia experiència. Per la primera, hem de tornar enrere en el temps. A mi sempre m'ha encantat qualsevol cosa relacionada amb les llengües. De petites, veu que anàvem de vacances amb els meus pares al sud de França, ja em fixaven els rètils en francès i com pronunciava petit de genè. I quan tenia 7 anys, vaig decidir que em faria gràcia aprendre l'emant. I una de les activitats que trobava més divertides a l'escola era aprendre-me els verbs conjugats d'enxuriguera. Però, curiosament, també m'agradaven i se'm donava molt bé les matemàtiques, la física i la química. I de fet, vaig decidir fer el vetxerat científic. Quan va l'arribar a l'hora de triar a quin grau, que en aquella època anem la carrera, volia fer alguna cosa relacionada amb la llengua. Però en aquest país existeix una presió social molt forta, que si ets bon estudiant i se't donen bé les ciències, quina vas ter es anar i fer una carrera de lletres. De fet, vaig llegir que l'estudiant que aquest any ha tret la nota de selectivitat més alta a la Comunitat de Madrid vol estudiar filologia clàssica i es veu que ha rebut tot tipus de burles i crítiques a les xarxes socials. Al final, vaig decidir estudiar enginyeria aeronàutica. I què va passar? Doncs que ho vaig acabar deixant i canviar traducció i interpretació. Amb aquesta primera història us vull fer veure que de vegades us haureu de risc. Nadar contra corrent i seguir trajectòries diferents a allò que molts pensen que és el més normal. La segona situació de què us vull parlar és quan vaig decidir anar-me'n a l'estranger. Vaig tenir la gran sort de rebre una beca de la Caixa per anar a fer un màster a Edinburgh durant un any. Anar-se'n a fora és per definició sortir de la zona de confort. El sistema d'ensenyament és diferent. I quan jo era classe, amb companys que havien estudiat a Oxford o Cambridge, em feia molta por no estar a altura o escriure treball en un anglès molt ridícul. Després del màster vaig aconseguir feina a Londres i per tant vaig decidir quedar-me. Inserir-se al món laboral d'un altre país és una aventura, navegar a sistemes administratius diferents, xoc cultural a la feina, construir un teixit social des de zero o paties de veniments polítics com el Brexit. Moltes vegades ha sigut dur, però us puc dir que, quan creus en tu mateix i per saber-les, pots aconseguir moltes coses. Ara ja porto 6 anys al Regne Unit i soc cap d'un equip d'investigadors en una gran multinacional a Londres. I estic molt adaptada tot i que els meus companys britànics encara s'enriuen de la importància que dono a fer un bon àpat per dinar cada dia. Us vull comentar un parell de coses que penso que són importants i que he après vivint a fora. Primer, que això d'aquí que tries una carrera i que sembla que ja és de per vida és molt diferent al Regne Unit. Allà hi ha moltíssima flexibilitat, però a moltes feines importa poc quin grau en concret vas estudiar. I moltes vegades tenim en aquest pròvies coses diferents. Per exemple, tinc companys del meu màster que van fer un grau en humanitats i han acabat treballant en un startup que combina intel·ligència artificial i música. O bé treballant en empreses farmacèutiques com AstraZeneca. I també tinc companys que havien fet un grau en enginyeria i els va agradar tant l'element lingüístic que han acabat a Google o Amazon coordinant projectes lingüístics per assistents virtuals com l'Alexa. Per tant, no tingueu mai por explorar i combinar àrees diferents. La segona cosa que he après és que, graduats i graduades, estigueu molt agraïts per l'ensenyança que us ha donat la pompeu. Una universitat pública dones sures amb coneixements i competències molt solts. A mi em va donar una base amb la qual he pogut anar pel món amb el cap ben alt i a diferència de molts dels meus companys britànics, sense haver-me d'endeutar i pagar pels estudis durant els propers 20 anys. Finalment, acabaré amb l'última situació que us vull explicar avui. Fins fa més o menys un any havia treballat com a científica de dades, especialitzada en el processament del llenguatge. És una feina molt tècnica, on, bàsicament, utilitzes un llenguatge de programació per construir models computacionals que processen el llenguatge en diverses maneres. Normalment treballes en un projecte determinat i formes part d'un equip on hi ha altra gent especialitzada en diverses àrees, com, per exemple, el design d'interfícies d'usuari, un product manager, desenvolupadors de software, etcètera. De fet, quan va començar la pandèmia i tots van començar a fer teletreball, és una feina que es pot fer molt bé des de casa, amb una trucada al dia, amb el teu equip i la resta programant. Però, al mig de la pandèmia, hi va haver una restructuració interna a l'empresa on treballo, i em van oferir la possibilitat de convertir-me en la cap d'equip. Vaig decidir arriscar-me i dir que sí, tot i que tenia molts dubtes. Imagineu-vos, de cop i volta, haig de fer coses com contractar gent nova, o acomiadar personal, que és pitjor, m'has d'encarregada per supostos, de tenir projectes, de recursos humans, i, en general, de assegurar-me que l'equip funcioni. Tots fent teletreball. Tinc investigadors en la Terra, els països baixos i a la Índia, entre d'altres països, on, durant la pandèmia, heu nades de Covid en diferents moments, diferents restriccions, i jo havia d'estar pendent de tots els meus companys. Us podeu imaginar que, moltes vegades, vaig tenir la sensació que no sabia el que em feia. I us explico això perquè recordeu que tenir aquesta sensació és molt normal. I durant la vostra vida laboral, segur que us hi trobareu. Potser heu sentit a parlar del síndrome de l'impostor. Quan sents que no estàs a l'alçada, que no et mereixes el que has aconseguit, i que en algun moment algú se n'adonarà. A més, això sembla que ens afecta més sovint a les dones. En general, durant els 3 o 4 anys d'estudis universitaris, tens un plan concret. Saps quan tindràs els examens i quin temari caurà. Però, quan entreu al món laboral, o fins i tot si decidiu fer un doctorat i quedar-vos en un món acadèmic, moltes vegades us trobareu davant de situacions en què no sabreu el que us feu. I aquest és el meu últim consell d'avui. Sapigueu adaptar-vos. No us estanqueu mai. Penseu en noves idees per resoldre problemes. Continueu aprenent el que en anglès es coneix com a learner mindset. I sobretot, que allò desconegut o difícil no us tirin re de. Al final, dependreu i tirareu endavant. Graduats i graduades, us explica la meva història avui perquè us adoneu de la importància de riscar-vos i d'adaptar-vos a les situacions en què us trobareu. Perquè veieu que es vol tenir una mena oberta i no veure el món només en blanc o negre. Us espera un camí molt emocionant pel davant amb infinites possibilitats. I tot i que de vegades sembla que el món és pessimista i hi ha un món de recerca i innovació molt apassionant de la que podreu formar a part. I sobretot, tal i com diu el títol de la meva lliçó, no us oblideu mai de pensar, creure, somiar i atrevir-vos. Moltes felicitats i molta sort. Gràcies a la Mercè Vintrou per la seva lliçó i a la seva directora Aida Vera, que ha interpretat la peça Good News, espiritual negre, harmonitzada per Wolfgang Kellberg. I ara arriba el moment que tots estaven esperant. A continuació, seran lliurats els diplomes commemoratius, els graduats i graduades de la promoció i el procés d'aquest procés. I també moltes gràcies a tots els membres del cor de l'UPF i a les lliçó de la primària. Moltes gràcies per les nostres acusacions. Bona tarda. L'augment de contagis de Covid-19 durant les darreres setmanes ens obliga a evitar al màxim els contactes interpersonals i a prendre una sèrie de precaucions. Per aquest motiu, quan pugeu a l'escenari a recollir el diploma, que les autoritats, els vostres companys i companyes i també els familiars i amics us aplaudeixin, i els demanem, us aplaudeixin energicament. I, per cert, aquella és la vostra càmera quan passeu per l'escenari. Comencem pels graduats i graduades en enginyeria biomèdica. Per això demanem que pugin a l'escenari i es preparen per lliurar els diplomes a Oriola Mac, rector de la Universitat Pumpeu-Frabra, Vladimir Estibil, responsable de la Unitat de Coordinació Acadèmica de Tecnologies de la Informació i les Comunicacions, i director del Departament, Òscar Càmera, director de l'Escola d'enginyeria, i 15 de Gaat de la Facultat de Ciències de la Salut i de la Vida. I els graduats i graduades en enginyeria biomèdica que assisteixen avui a l'acte són 44 i es disposen já a recollir el seu diploma Dante Adami Iperàquia, Pau Altur Pastor, Marta Bel Orellana, Marc Borràs Sánchez, Guillem Bodia Vanandrell, Ferran Cams Carré, Àlex Canoves Ixifre, Isa Capallera Guirado, Olga Capmany Dalmas, Francesc Carandell Bardagué, Natàlia Castillo-Dotor, Estel Clua i Sánchez, Anna Comas Fanoll, Martí Angli Rueda, Edgar Fabregat Calvet, Maria Fissa Imillan, Marcos Frías Nestares, Auva Fuster Palau, Paula Gambús Imoreno, Paula Garcia Hernández, Olivia Henova Blanc, Manuel González López, Ona Grau Cibera, Carina Karenic, Aina Llobera Iespriu, Lídia Martínez Dalmau, Álvaro Martínez Marco, Bertha Mateu, Laya Moliner Carrillo, Violan Moreno-Crassell, Sara Moya Tur, Jair Oliz, Laura Ortiz-Mengual, Bertha Padilla Baefa, Ana Pallice y Tinturé, Maria Pujol Gil, Maria Pujol Torrentz, Alba Puyuelo Situlé, David Romero Gamonal, Joel Romero Hernández, Laura Sánchez Ruiz, Paula Serra Robres, Un fort aplaudiment per a tots els graduats i graduades. A continuació, toca fer un canvi d'autoritats, agraïm la presència a l'escenari de Quim Gea, de Gaat, de la Facultat de Ciències, de la Salut i de la Vida. Seguidament, es concediran els diplomes commemoratius, els nous graduats i graduades en enginyeria de sistemes audiovisuals. Els que s'esteixen avui a l'acte són 23 i ja es disposen a recollir el seu diploma. Daniel Barrero Plaza, Arnau Blanco Iborrego, Blanca Cervera Teruel, Ariadna Cortés Iputx, Carolina Del Corral Ferrarós, Carla Fernández Albert, Mario Fernández Gonzalo, Víctor Farré Franco, Didac Freire Castañé, Paula Garzoilo Alonso, Arnau González Ibilar, Laya Lanza García, Clara Lloria Pascual, Patricia Martínez Cruz, Sofia Martínez Ilopez, Max Muñoz Melo, Daniel Nieto Carrero, Paula Ossés Noguero, Bertha Palaí Ibosc, Óscar Palomo Dominguez, Suman Pan, Clara Rabaceda Casas, Ipol Salvia Argiles, un fort aplaudiment per tots ells i per totes elles, i seguim ara amb més diplomes commemoratius. Ara és el torn dels nous graduats i graduades en enginyeria de xarxes de telecomunicació. Els que assisteixen avui a l'acte i recollen el diploma són 10, i es disposen já a recollir el seu diploma, Enric Alís Viladumat, David Arauthomoro, Aitor Casas Martín, Ramanjit Kaur, Virginia Marina Moreno, Marta Parcorbo Marmol, Marcos Sánchez Turren, Joel Tibao Imas, Martí Villaverde Cervantes, i Joel José Pansame Madrid, un fort i molt fort aplaudiment a tots ells. I a més diplomes i continuem amb els nous graduats i graduades en enginyeria informàtica, que són 30, i es disposen já a recollir aquests diplomes commemoratius. Jordi Alvarez Rodríguez, Andrea Borrell Serrano, Sergio Camero Martín, David Carrascosa-Victori, Marcos Ariel Chindemis Santacruz, Daniela Zibotaru, Adam Duboc Alveric, Kim de Laseras Molins, Nerea Elizalde Ojenbarrena, Xavier García Cucurella, David Grau Puyuelo, Benji Gin, Joel Lamata Imartín, Eric Martín Crespo, Umar Mohamed, Gerard Opazo Porcar, Nil Palau Bertran, Roger Padros Villorvina, Ingrid Perez Aguilera, David Quincoses Martínez, Silvia Reverte Palahí, Daniel Rosa González, Salvador Hormat, Guillem Sanz Bonjorn, i Hamza Ben Alal Taumi. Un fort aplaudiment per aquesta trantena de graduats i graduades en Ingeniaria Informàtica. I per acabar amb les enginyeries, és el torn dels diplomes commemoratius ara als nous graduats i graduades en Ingeniaria Matemàtica en Ciència de Dades, que són 39, i es disposa a recollir el seu diploma, Víctor Aguado Martínez, Albert Baito Pane, Mireia Beltran Cerdà, Marcel Boldu Matas, Marta Borrull Luque, Oriol Callejón i Andreu, Maria Carbajo Gloria, Martina Carres Sánchez, Laura Casanovas Ibuliart, Miquel Casas Olivella, Marc Castroviejo Farran, Ju Farré Ponseti, Esther Flores González, Mireia Fortunho Ledesma, Carlos Gargallo Maideu, Helena Jimeno Ruiz, Víctor González Cullman, Marta Gracia Vallès, Irina Quireva, Janis Llosas Miro, Begoña López Gil, Alex Marin Felices, Guillem Moreno Arenas, Francesc Orteu Farre, Marina Palma Lorita, Pau Itort, Farran Pérez Rivera, Pau Puertas Atmadlle, Daniel Roncell Díaz, Blanca Ruano Miranda, Ingrid Sancho Aventín, Paula Sara Andreu, Carla Soto Carazo, Bernat Trecerras Funtanet, Vladimir Turjaev, Àlex Urbano Martínez, Jordi Balsells Mitjans, i Miquel Villaró Canissal, un fort, molt fort aplaudiment, per tots aquests enginyers en matemàtica, en ciència de dades. Ara lliurarem els diplomes commemoratius, els nous graduats i graduades de la Facultat de Traducció i Ciències i la CUP. I per això toca un canvi d'autoritat. Agraïm la presència a l'escenari d'Abladimira Estivill, responsable de la Unitat de Coordinació Acadèmica de Tecnologies de la Informació i les Comunicacions. I director del Departament, Òscar Càmera, director de l'Escola d'Enginyeria. I demanem que aquesta vegada pugin a l'escenari i se situïna al costat del rector Carme Bac, de Gana de la Facultat de Traducció i Ciències de Llanguatge. I elisenda Bernal, sort directora del Departament de Traducció i Ciències de Llanguatge. Continuem i estarem una estona més llarga amb els diplomes commemoratius, els nous graduats i graduades de Traducció i Interpretació, que són 104, i es disposa a recollir el seu diploma commemoratiu, Victoria Abollo Moreno, Maria Florencia Acosta Chávez, Maria Magdalena Ballester Obrador, Irantzu Barrero Aispuro, Marta Beltran Novo, Sèlia Bernal Iglesias, Verónica Bienvenido García, Irene Blanca Clemente, Carlota Bonjoc Lovera, Núria Bosque Asencio, Laura Brancós Vargas, Silvia Bretos-Laera, Aitana Cadenas Tienda, Núria Capdevila Yardariu, Sara Carrasco Fabra, Silvia Carbajal Pérez, Paula Casillas Diaz, Aina Castellvi Lloveras, Sònia Castillo Fernando, Maria Castro Contreras, Maria Dolores Catala Moyà, Laura Cerezo Jacobo, Maria Cespedes López, Marina Clavería Diaz, Ibet Coll de Carrera Ulibet, Mariona Cumellas Llimona, Adrià Corado Ibenavente, Aida Cullell i Martín, Brian Curvelo Vega, Raquel De Laseras-Motos, Aitana Drudis Soldevila, Alba Duato-Martín, Paula Espinoza Velasco, Claudia Expósito, Sandra Fernández Casado, Aina García Pozar, Oriol García Puig, Maria Dalmar Garrotxo Blazquez, Maria Germán i Martín, un fort aplaudiment a tots aquests graduats i graduades en traducció i interpretació, Anna Giriberd Gómez, Aglom Jarmag Elfirem, Mar Aro Camps, Mar Herrera Moscosso, Nerea Hidalgo Caparrós, Miriam Jiménez Carrizosa, Marina Lema Llevat, Ting Liu, Margalida Llumpard Caimari, Sarasvasti López, Francesc López Pasqual, Carolina López Zinequens, Olga López Vicente, Carla Lucha Navarro, Claudia Martín Soler, Paula Moya Mayo López, Lourdes Mera Llorente, Viel Marcadal, Núria Sara Moll Volter, Rosé Moll Mascaró, Julia Moya Cartanyà, Noelia Navarro Álvarez, Claudia Nugaró Trapat, Tanquan Ulibé Tran, Magdalena Urfila Pons, Patricia Ortega Romero, Hanna Peñas Puenca, Martina Perez Imonros, Adelina Andrea Pirea, Andreu Prats Pere, Oriol Puig Pons, Elena Rami Zafra, Clara Rivera Gil, Toni Ribot Domingo, Gabriel Riera Martorell, Arianna Riera Pujol, Elena Rios Ibergés, Xènia Roca Pla, Marc Rodés Camps, Lluís Castillejo, Sofia Roig Zuleta, Joana Roger Camps, Judit Roviralta Murillo, Carla Rufi Ipi Bernat, Paula Ruiz Gras, Julia Sabate Grañana, Imen Safar Zitun Haimami, Noelia San José Carmona, Josep Sidi, Mohamed Mulai, Inés Soriano Lou, Kendi Mariela Suazo Romero, un fort aplaudiment que ja estem acabant tots aquests graduats, Ainoa Trujillo Sanchez, Malena Ulcina Cabello, Allison Tatiana Vargas Carrillo, Joan Vázquez Guitart, Susana Vega Aguilar, Clara Vidal Mensa, Julia Villasusana Iroldán, Sofia Vives Ventura, Marc Zapata Campillo, i David Ferza González. Un fort aplaudiment per tots aquests centenar de graduats en traducció i interpretació. Continuem penúltim lliurement dels diplomes commemoratius els nous graduats i graduades en llengües aplicades. Són 34, i es disposa a recollir el seu diploma commemoratiu, Mercè Amorós Ferrer, Núria Maria Anento Montalban, Montserrat Bernàus Figueres, Paula Bertran Isserrano, David Cuartero Bueno, Magdalena Maria Dizadek, Marina Tau Ferrer Bogalho, Inés Ferrer Tsamblin, Alejandra Gómez Bernabé, Kidaya Javdi Lakrici, Salua Jalul Mesvi, Manuela Germán Torres, Dàhi Kimli, Aliena Laorden Durán, Raúl López Martínez, Paola López Montagudo, Natalia López Peralta, Alba Mármul Arnan, Alba Marqués, Inma Martínez García, Noemi Martínez Retamero, Mariano Castellvi, Carlota Monasterio Pugnaire, José Antonio Pavo Pacha, Ana Rusiñol Balada, Marta Ruiz Llamas, un fort aplaudiment per tots aquests graduats en llengües aplicades, Patricia Ruiz Porto, Marc Sagales-Gonfales, Mariona Somozo-Germà, Alex Tomico Valverde, Jean Torres Saún, Paola Ventura-Pena, i Mireia Vizcaino Valldoura, un fort aplaudiment per aquests 34 graduats i graduades en llengües aplicades. I els darrers diplomes d'avui, els nous graduats i graduades en el doble grau en traducció i interpretació i llengües aplicades, que són 12, i es disposen a recollir el seu diploma, ben acompanyats de forts aplaudiments, Susana Calzado-Zúñiga, L'Aia Casas Borras, L'Aia Fernandes Villanueva, Arlet Lozano Arenas, Antonia Marc Achartell, Maria Matamala Ifló, Mariona Pous Santigosa, Paola Prat Puigvert, Maria Puig Montagut, Aina Caralt Icalvo, Valle Ruiz Fernandes, i finalment Irene Bilseth Sain, un fort aplaudiment per aquesta dursena de nous graduats i graduades en el doble grau en traducció i interpretació en llengües aplicades. I fins aquí, alliorament de diplomes commemoratius a tots els graduats i graduades, una fort aneurabona i un fort aplaudiment. Agraïm també la presència a l'escenari de Oriol Amat, rector de la Universitat Pumpeu-Fabra, Carme Bac, de Gana de la Facultat de traducció i cències del llenguatge, i Alisenda Bernal, soc directora del Departament de Traducció i Cències del Lenguatge. I ara continuem amb aquest acte de graduació, i és el vostre torn, una altra vegada, amb més motiu perquè és l'hora dels discursos dels recents graduats i graduades. Cadraçaran unes paraules a tots els companys familiars, amics i professors, en nom i representació de la promoció 2022 de la Universitat Pumpeu-Fabra. Primer de tot us els presento i després anirà empujant el faristol Paula Gambús i Ferran Camps de l'enginyeria bio-mèdica, Francesc Corteu Ferrer de l'enginyeria matemàtica amb ciència de dades, Irene Vilces Sanchez, del doble grau en traducció i interpretació i llengües aplicades. És que hem fet temps per un dia tan especial com avui. Estic segura que és un orgull per a tots i totes vosaltres que ens veuràs aquí després d'aquests quatre anys. Quatre anys d'enginyeria bio-mèdica, de molta feina, tant per entrar al grau que ja té mèrit, com per a cada un dels cursos que ens hem format com enginyers i que, malgrat el Covid, ens hem sortit. I que he divertit això d'haver explicat els teus coneguts i amics que no fas ni biomedicina ni biotecnologia i que sí que hi ha més sortides a part de les prótesis en aquest grau. Som enginyers de tot, però enginyers de res. Són un perfil únic. Un perfil que engloba gent de tota mena, de manera de pensar, de ser i de fer molt diferents. Però sense cap mena de dubte som gent treballadora com ningú. Gent versàtil, gent que soluciona problemes en comptes de buscar-ne i que té moltes eines per fer-ho. Gent apassionada pel que fa i amb moltes ganes de tenir un impacte positiu en el sector biomèdic per tal de fer del món un lloc millor. La universitat, a més de ser l'institucional de formes, són les amistats, els vincles que s'han forçat durant aquests quatre anys. Podríem dir fins i tot que aquí hem trobat una segona família, en la que recolzar-nos sempre que necessitem. Al final, a la universitat no és només estudiar. He arribat amb els companys, sortir a festa o fer plans improvisats, fer un cafè abans de classe o anar a la platja de Barceloneta al sortir de Camp Posmar. I al final viurem moltes experiències noves amb gent espectacular. I aquests quatre anys han passat volant, però estem convençuts que indefremament dels camins que seguim cada un dels presents, les amistats que hem fet són fortes i són per sempre. Som oficialment enginyers biomèdics, noies i nois. I per autoexigents, treballadors i estudisos que siguem, som gent que estima, que es fa estima molt i, sobretot, que estimem el que fem. Només dir-vos que ha estat un plaer enorme compartir aquests quatre anys al vostre costat. Us desitgem de tot cor a tots una boníssima entrada a aquesta nova etapa i, sobretot, que tinguem molta sort. Cuideu-vos molt i un abraçada ben forta. Companys, companys, ens estem graduant. Sí, sí, ens estem graduant. Aquest moment que tants cops hem pensat que mai arribaria ha arribat. Quan em van proposar fer el discurs de graduació, la veritat és que pensava que seria com un treball més. Que agafant una mica d'aquí i una mica d'allabàs acabaria quedant un bon discurs. Però, en el moment de posar-me, em vaig a donar que resumir aquests quatre anys em seria més difícil del que pensava. Des del moment que vam posar aquesta enginyeria, com una de les nostres primeres opcions, vam signar un contracte escrit amb el nostre futur. I és que, mirant enrere, amb 18 anys vam decidir que la nostra passió era enginyeria i que la pompeu seria la millor opció. Estic segur que parlo molt per a molts de nosaltres quan dic que no podria haver pres millor decisió. Perquè, més enllà dels coneixements adquirits en aquesta etapa, hem pogut disfrutar d'aquest camí amb la millor companyia possible. Com oblidar el primer dia d'universitat, quan encara no coneixem a ningú i anàvem tot expectant, alguns fins i tot pensant que en el lloc ens aconseguessin determinar-li els nostres futurs amistats. Poc pensaven, però, que en el pas dels mesos anirem coneixent més gent, coneguts que acabarien sent amics. I amics, que en el meu cas i en el de tots vosaltres, espero que segueixin al meu costat durant molt de temps. I és que aquí volem enganyar, sense els amics, sense els ànims tan necessaris després de rebre les notes d'àlgebra, o sense l'ajuda d'uns i altres per aconseguir treure els treballs d'edat. Creieu-me que avui molts no ens estaríem graduant. I tot i que cadascú ho veurà una imatge molt diferent quan parlo d'amics, no m'equivoco dient que està Overflow ha sigut l'amic comú de tots, el qui sempre hem recorregut en els moments de màxima frustració. Més enllà dels amics, aquests 4 anys han estat plens de canvis, plens de petites decisions que, fruit de la maduresa, ens han anat fent qui som a dia d'avui. Alguns, com jo, ens hem tret la barba, mentre que els altres els ja haurà agradat més deixar de créixer. Petits canvis que han anat fent que la persona que ara mateix està assegurant aquesta càtira només comparteixi el nom amb aquella que va entrar fa 4 anys. I és que, com no canviar, si durant aquests anys hem hagut d'estar més hostancats a casa per culpa d'una pandèmia, va arribar en el millor moment possible, just abans del final del segon trimestre. Al principi, molt celebràvem poder tenir més dies per estudiar els examens, però en poc temps ens obliga a adaptar-nos a una nova rutina. Una nova rutina plena de col·laborats, a la qual agraïm el poder anar a classe en Pijama. Però que ens ha tret tantes coses, tantes birres a la Gutenberg, tantes pompeufarres, tantes cervesades i fins i tot el pas d'equador. Però tot i a aquestes pèrdues, aquí estem. I si ve avui tanquem aquesta etapa amb grans memòries del passat, també no obrim una amb grans somnis a futur. Friu un cop sortim d'aquesta plaça, avui, cadascú de nosaltres començarà un nou camí. Un camí en el que jo us diria que, sobretot, us atreviu, que us arrisqueu, que us equivoqueu i que us torneu a equivocar. Pots ser una molt tòpic, però creieu-me que estem en el millor moment i lloc per fer-ho. Així que, per part meva, poc més hem de dir. Desitjar-vos molt de sort en el vostre camí i agrair a totes les persones que avui ens estan acompanyant i que estan sent partíceps dels gràdits finals dels quals han estat els quatre primers episodis de la resta de les nostres vides. Molt de sort. Especialment a les graduades, les graduades i els graduats de traducció d'interpel·lació llengües aplicades i, evidentment, del loble grau en traducció d'interpel·lació i llengües aplicades. Ens graduem tal com hem passat tot el nostre període universitari. Amb un horari no gaire bo. I sí, davant sou que hi ha moltes coses que no trobarem a falta de la pompeu. Ens en portem una maleta plena d'experiències i records que ens acompanyen tota la vida. Lengua catalana amb la Carme, a primera hora, mitja d'humides, perquè ens havíem quedat fins tard, el dia anterior veient operació en triomfo. Les classes de traducció literària de llenguatge col·loquial amb el dide, dient polla, cony, collons, cigara o puta, a mitja veu per si l'escoltàvem ruda fora de la classe sense saber-ne el context, o la Maria Dolors s'aprofitant qualsevol excusa per fer broma o prendre-nos el pèl. Fins i tot, les llargues hores, sola biblioteca o atallers, últimament, un treballant grup per l'endemà. I, per l'escomptat, als seus instants de complaència, prenent el sol a l'agutemberg o al setàper al matadero. 4 anys o 5, en el cas del doble, que sempre som les grans oblidades, passen molt ràpid. Fa dos dies pensàvem que una crida no era més que l'acció de cridar, que només hi havia una traducció possible per un text. No coneixíem encara el nostre gran lema, depèn del context, i que les paraules, per utilitzar-les, havien de ser un diccionari. Per cert, ser o estar. I mireu-nos ara. I tot i que no tot ha estat fles i violes, la pandèmia ens va trastocar tots els plans. Les companyies, que hem tingut, ens han fet el camí més fàcil. I no, no parlo de l'optimot, del dipel·la, del referèndum i del tercat, sinó de les persones que teniu a la vostra esquerra, a la vostra dreta. Professorant, meravellós, amb qui hem après i reflexionat, i companys amb qui hem rigut i plorat, i sobretot amb qui ens hem reculsat com més ho necessitaven. Persones que, en definitiva, ens han fet ser qui som avui. Diuen que traduir és com resoldre un trencaclosques. I la vida també és així. Ara ja tenim les primeres peces. Comencem a veure la imatge. Premi d'acabar de trobar totes les que ens falten. Què ens separarà el futur? Potser, com va dir la Toni Moreno, haver n'estudiat traducció i interpretació. Vamos a hacer las mejores actrices del mundo. De llengües aplicades ja ni en parlo. Perquè, com diria, qualsevol persona, a qui expliquem què estudiem, què és això? Moltes gràcies. Hola, Ferran, Francesc, Irene. Moltes gràcies per aquestes paraules. I seguim amb els discursos. Ara és el tor de Montserrat Vandrell, presidenta del Consell Social de la Universitat Pompeu Fabra. Una salutació al rector i la comunitat universitària. Enhorabona, a tots els graduats i graduades. Us adreço aquesta felicitació en nom pròpi i del Consell Social de l'UPF, que tingui el plaer de presidir. Com a universitat, rendim contes anualment amb cada nova promoció que s'incorpora al teixit social i productiu. Vosaltres, com a ciutadans i professionals, que heu tingut el plaer de gaudir un privilegi que és el de la formació pública de qualitat, també esteu cridats a fer-ho. Des d'avui sou els nostres millors envaixadors i envaixadores. Tingueu present la necessitat del retorn a la societat i a aquesta universitat i contribueu a que l'UPF mantingui el seu prestigi i la seva qualitat perquè a futures generacions també en puguin gaudir com ho heu fet vosaltres. Sóc al final d'una primera etapa d'un llarg viatge. Porteu-m'ho orgull l'emprente del que heu après aquí i no parlo només dels coneixements, parlo d'actituds davant la vida, de la passió per aprendre, de viure amb responsabilitat i sentitètic. L'any 2005, l'escriptor David Foster Wallace pronunciava davant una promoció universitària com vosaltres un discurs que després va recollir en el seu exquisit llibre L'Aigua és això, que comença amb una paràbola. Hi havia dos peixos joves que van nedant i es troben amb un peix més vell que anet en direcció contrària. El salut de mal cap i els hi diu Bon dia, nois, com està l'aigua? I els dos peixos joves continuen nedant una mica més i al final l'un mira l'altre i fa. Què dimones és l'aigua? No s'ha macut una manera millor de convidar-vos a l'esprit crític, estar desperts i a saber triar a què cal parar atenció per treure profit de l'experiència. La nostra societat necessita més que mai ciutadans amb imaginació i oberts al món que defugin fanatismes que sàpiguen pensar i tingui la passió per canviar el món que els ha tocat viure. No ho oblideu mai, l'aigua és això. Moltes felicitats a tots i a totes. Després de les paraules de Montserrat Vandrell, acabem la secció de discursos amb Murió Lamat, rector de la universitat Pumpeu Fabra. Amics, amigues, també professorat, personal de gestió, totes les persones que esteu fent el possible perquè aquest acte d'agrodació surti el millor possible. Avui és un dia especial, sempre el recordarem, sempre el recordareu, tant les graduades, els graduats, com les famílies, els amics, sempre el recordareu. I també sou una promoció especial. Sou una promoció que heu viscut, heu patit, tots i totes hem patit la pandèmia, algunes de les delegades, delegats han fet referència a la pandèmia, que ens ho ha posat molt difícil. En aquest punt, volia fer dos comentaris sobre la pandèmia, una, un comentari d'agraïment, perquè tothom, tots, totes, heu estat al vostre lloc durant la pandèmia, potser en Pijama, com alguna delegada delegada ha dit, en alguna classe, però heu estat al vostre lloc, heu entès la gravetat de la situació i des del punt de vista de la universitat ens heu ajudat molt a poder afrontar-la el millor possible. La segona consideració en relació amb la pandèmia és que ens ha donat una lliçó a tothom que és la importància de la ciència. I la ciència és la millor manera de preveure i previndre i sortir de contingències com aquesta crisi. És la millor lliçó que hem vist, és el millor pla de contingència, la ciència. També volia comentar-us que avui heu fet un sim molt important. En aquests moments esteu a dalt de tot, d'una muntanya que us havíeu proposat fa uns anys, i esteu a dalt del sim. I per això us vull i us volem felicitar. També volem felicitar a les famílies, a les amigues, amics, de totes les persones que us han ajudat a arribar a dalt de tot aquest sim. I també agraïa les famílies. En alguns dels discursos dels delegats i delegades, alguns heu fet referència a l'agraïment a la família. S'ou persones molt afortunades. Penseu que en el món de cada 3 persones n'hi ha una que té accés als estudis superiors, de cada 3 una. I vosaltres sou una d'aquest 33% de persones que hi ha al món que tenen accés a estudis superiors. Per tant, sou afortunats, però heu tingut la oportunitat i l'heu aprofitat. Heu tingut fortuna de poder-ho fer, però ho heu aprofitat. I per això volia felicitar-us i també les famílies i a totes les persones que ho han fet possible. També volia fer referència a la incertesa. Estem en uns moments que veureu que tothom parla, vosaltres també parlareu molt d'incertesa. Però va la pena recordar la història que tenim, inclús la història molt recent. El Fons Monetari Internacional fa pública, periódicament, un estudi en el que hi ha una gràfica sobre el nivell d'incertesa, que es pot mesurar. I convé que sapigueu segur que ja ho sabeu que el nivell d'incertesa que tenim actualment és un nivell d'incertesa molt alt dels més altes de les darrers 40 anys, però és un nivell d'incertesa molt més baix que el que hi havia en un altre moment que també recordareu, que era març, abril de 2020, quan ens vam confinar i no sabíem que hi haurien unes vacunes que serien efectives. El nivell d'incertesa, aleshores, era molt més alt que el que hi ha avui. I ens en vam en sortir del que va passar en aquell moment. Si anem una mica més enrere, potser la majoria ja no ho recordareu, però si ens remuntem el mes d'octubre de 2008, quan va fer fallir del banc americal en Membrodes, i el món econòmic s'enfonsava, el nivell d'incertesa era molt més elevat que ara. I ens en vam en sortir. A la Pompeu Fabra, dins de la nostra missió, està ajudant a contribuir a que persones com vosaltres sigueu bons i bones professionals, i sobretot, sigueu bons i bones ciutadanes, que perseguiu, com ens ha explicat la Mercè, el vostre somni, que risqueu, però sobretot que perseguiu el somni. I si el perseguiu amb tenacitat, ens ho ha explicat molt bé la Mercè, segur que aconseguireu el vostre somni. També volia dir-us que tot i que alguns... Ja, l'umió voleu que, escolta, a la Pompeu Fabra, doncs ja m'allunyaré. Bé, que sapigueu que nosaltres voldríem que la relació amb la Pompeu Fabra no s'acabi avui. A partir d'avui podeu formar part del que és l'umni, però també volem saber de vosaltres i com a l'umni podeu ajudar-nos-hi molt, ajudant-se a la universitat, a la societat, i per tant al conjunt de tots i totes. Per exemple, avui mateix, en l'acte d'avui, han intervingut vàreos alumni, la Mercè, el Marc, altres, altres alumni que han fet possible aquest acte. Ens podeu ajudar molt i podeu contribuir molt. I penseu que hi ha una frase que era una dita, que era de la Mare Teresa de Calcuta, que deia que les persones més riques són les que donen més. No hi ha res que doni més satisfacció que el donar. Us parlava de l'umni. En aquests moments estem posant en marxa el que en diem chapters, OPF, els capítols OPF, que volem posar a les principals ciutats de tot el món. Començarem en París, Londres, Califòrnia i també Santiago de Chile. I en allà el que volem fer és núcles, xarxes d'alumni OPF que estiguin coordinats de manera que si algú vol anar a París, a Londres, i esperem que hi hagi moltes més ciutats en el futur, que potser vosaltres ajudeu a crear aquestes xarxes quan alguna persona a Tèrri amb una d'aquestes ciutats tindrà una xarxa de suport de persones a l'umni OPF. Però també podeu col·laborar amb l'OPF i, per exemple, el setembre. El proper setembre posem en marxa una iniciativa que en diem la setmana de benvinguda, que és tota una setmana, per ajudar els i les estudiants que tèrrin a l'OPF durant una setmana, abans de començar classes, una setmana amb activitats de xarxa, de network, de tarratge a la universitat. I aquí necessitem persones que puguin fer de tutors, de mentors, ja hi ha, en aquests moments, 70 persones voluntàries i us animem a que també sigui voluntàries en aquesta setmana de benvinguda. I també ens podeu ajudar a millorar la universitat amb qualsevol tipus de sugeriment. Des que vaig començar a fer de rector fa un any, periódicament he parlat d'un concepte que en diem la distància zero. És a dir, qualsevol sugeriment que tingueu, m'envieu a mi mateix i estaré encantat de poder estar en contacte, sugeriment, queixa, reflexió, aportació, el que vulgueu, estarem encantats de poder estar en contacte amb vosaltres. Per tant, com us deia, volem saber de vosaltres i la relació amb l'OPF per nosaltres no està aquí, no acaba aquí, i sempre estarem al vostre costat. Us he parlat d'un cim, d'una muntanya. És molt possible que en aquests moments ja tingueu al cap amb unes altres muntanyes que voleu pujar. Una feina a la que començareu a treballar, un màster o un doctorat que voleu fer, és possible que ara el cap hi hagi en aquestes altres muntanyes. La proposta que us faria és que intenteu gaudir de la vista que teniu avui des del cim el que heu pujat, que gaudiu de la vista, que gaudiu de la vista uns dies, unes setmanes, i després ja pensareu amb les altres muntanyes, que gaudiu amb la vostra família, els certs estimats, de la vista que es veu des d'aquest cim. A la vida voldreu pujar moltes muntanyes, arribareu a dalt de tot, però a vegades anem pujant de cim en cim i no gaudim prou dels grans èxits que tenim. I avui heu assolit un èxit molt important. Acabo. Tal com us deia, moltes felicitats. Heu tingut una oportunitat i l'heu aprofitada. Per tant, moltes felicitats també a la família, a les amistats. Volem agrair-us, a més, la vostra confiança amb la Pompeu Fabra. Vull agrair també, aprofitar, per agrair a totes les persones que han fet possible, del personal de gestió, el professorat, de l'universitat, els alumnits que ens han ajudat, els delegats i delegades que han intervingut, un gran agraïment a tots i totes, i, per tant, amb la vostra presència, heu fet possible que aquest acte s'hagi desenvolupat d'una manera tan agradable. Moltes gràcies a tothom. Bé, amb les paraules del rector, aquest acte encara al seu final. La Universitat Pompeu Fabra us agraeix a tots la vostra assistència i, d'una manera especial, els que han estat els protagonistes, tots vosaltres, els graduats i graduades de la promoció 2022, un fort aplaudiment, un altre per tots vosaltres. Avui convidarem també dels familiars i amics que són a l'auditori i dels que ens han seguit a través d'internet i de les xarxes. I acabarem l'acte amb l'Humne Universitari, el Galdemus Iguitur, que interpretarà el cor de la UPF, dirigit per Aida Vera. Us veig a tots amb el ventall, si no us sabeu la lletra darrere i teniu la lletra per seguir-la. I ara és aquest moment que, quan acabi l'Humne, demanem a tots els nous graduats i graduades que es fileu de manera festiva, que avui us ho mereixeu cap al fons, cap al pati de Jaume I, on esteu tots convidats a una copa de cava per celebrar la vostra nova condició de l'Humne de la Universitat Pompeu Fabra, i on podreu recollir un record de l'acte, que és aquest especial promoció, aquest sou vosaltres, de la revista 360UPF. Finalment, demanem als familiars i els amics que us uniu a aquesta celebració, un cop a gent desfilat, tots els graduats i graduades. Per fer-ho més ràpid, al pas a l'altre edifici, us demanem que les persones assegudes a la zona 1, la de color taronja, acompanyeu la desfilada de graduats i graduades i sortiu pel fons d'aquest pati, les persones assegudes a les zones 2, 3 i 4. Passeu a l'edifici de Jaume I per les escales. I ara sí, ha arribat el final d'aquest acte. Molt bon vespre, a tothom. Fins una altra ocasió i gaudem-nos i Guitur.