 To forskeregrupper på Aarhus Universitet er gået sammen. De vil vide, hvorfor nogle mennesker har større risiko for at blive afhængige af, for eksempel, alkohol end andre. Nye forsøg på mus viser, at hukommelse kan have betydning for graden af afhængighed. Det at teste for hukommelse og hvor god man er til at indlære en ting og huske den, det kunne måske være et mål for, hvor nemt man har det eller hvor tilbøjelig man er til at blive afhængig af noget. Og hvordan gør man så det? DD-musen her på Borerske gør forskerne klogere på. Det handler kort sagt om pH-värdien i hjernen og et såkaldt transportgen. Kristian Åhlke har i de sidste 15 år forsket i DDG'en, der ser ud til påvirke både hukommelse og afhængighed. Har man ikke DDG'en, kan hjernen ikke regulere surhedsgraden i det område, hvor blandt andet hukommelsen sidder. Ikke alle har genet. Og hvis man nu forestiller sig, der er to varianter her, så den ene variant her hos 30 % er os, og den anden variant er os, hos 70 % er os, så viser det sig, at hvis man tager en gruppe patienter eller en gruppe folk, som er afhængige af for eksempel alkohol eller stoffer, så har de meget mere at den ene variant af DDG'en end den anden variant af DDG'en. Og det betyder igen, at man må forestille sig, at folk, der er afhængige, de har på en eller anden måde en anderledes funktion i den transport. Og hvad betyder det kort fortalt? Jo, det betyder, at din hukommelse måske skæbes, og du bliver bedre til at huske den gode rus, og vi har mere af samme slags. Og nu er vi jo i den grad på jakt efter at finde ud af, hvordan kan den anderledes funktion give anledning til, at man bliver afhængige af for eksempel alkohol eller stoffer. Tilbage til musen. Simon Glee opstår for testdelen. I hans gruppe tester man hukommelse og afhængighed hos mus. Et af forsøgende handler om at finde ud af, hvor god en mus, der har fået fjernet omtale transportgen er, til at huske, hvad den har oplevet inden for kort tid. Det sker på det, det bor. Det her, det er et bor med 20 musehulder, og de 19 natten, det er snøde musehulder, mens der er et rigtigt musehul, som leder ned et sted hvor musen kan gennemme sig. Og den her muse, den har taget direkte hjemme fra sit bor, hvor den har det godt, og den føler sig tryk, og så er den anbrakt på det her bor. Og den her muse, den er helt nævnt nu, den ved ikke, hvad det er, det handler om. Men det, den gerne vil, det er, at den vil gerne ned, hvor den føler sig tryk, og den vil først og fremst gerne finde sit hjem igen. Så det, museen skal lære i dag, det er, at det er det her musehul, hvor den kan gennemme sig, og når den har fundet det, så lader vi den være dernede i et par minutter, og så tager vi den hjem. Museen får altså lov til et udforske bord nogle gange, inden den kommer hjem i sit bor igen, og så den fortsætter for sød fire gange om dagen, den næste udstid. Det interessantet her er, om de muse, der får fjernet transportgenet, husker bedre end de muse, der stadig har genet. Og så kan man se, hvis det her gen overhovedet skulle have nogen som helst rolle i hipogambus og komnateringe, god tid så kommer det, lang tid så kommer det, så ville en muse dumme i sådan en test her. Forskningen er stadig på et tidlig stage, og samarbejdet mellem Kristian Åhlke og Simon Gleop giver både svar og nye spørgsmål. De endelige resultater ligger altså endnu lidt ude i fremtiden. Museen har stadig nogen rundt på bordet til gode. Jeg har to håber. Det ene håb er, at vi er bedre til at forstå, hvorfor nogle mennesker bliver afhængige. Så vi foran bedre forståelse af de mekanismer, der ligger til grund for det. Men selvfølgelig er det endnu mere ultimative håb, at vi også finder nogle lægemedlen, som ligesom kan skrue på den mekanisme, vi nu har beskrevet og dermed hjælpe folk til at komme af med deres afhængigheden. Så smulvede den ned.