 Bon dia a tothom. Abans de començar, simplement recordar que aquest és un acte hibrit, informat hibrit, i així també aprofito per saludar les persones de la comunitat universitària que estan seguint aquest acte des de casa seva o des d'altres ubicacions. Segurament ens hauria agradat, com fins fa dos anys o fa tres, poder fer després una copa de cava i poder canviar impressions, el que ho estem fent d'acord amb el que ens indiquen les autoritats sanitàries i la regulació, i en realitat, bàsicament volia parlar de dos punts. El primer és una mica el sentit d'aquest acte, que és un homenatge a persones i que el fer un homenatge a les persones que han liderat la universitat o les persones que han treballat durant una llarga vida professional aquí amb nosaltres, el fer-los un homenatge, estem fent, en definitiva, un homenatge també a la propi universitat. I també el fer aquest homenatge, estem fent un agraïment a totes les persones, amb un any molt especial, amb un any en el que a causa de la Covid hem tingut que en determinats moments aplicar molta flexibilitat, molt més esforç del que normalment havíem de fer, i per això volia reconèixer, en els mesos que porto el rector, quan hem hagut de fer decisions ràpides i adaptants a la situació que ens anàvem trobant i els canvis de regulació, la resposta per part de tothom ha sigut exemplar. Recordareu, a primers de setembre, quan va haver-hi un canvi en la normativa, que ens va permetre tornar a la presencialitat, que tothom va fer tot el que va poder i ho hem pogut fer. I també quan vam poder fer els actes de graduació de l'any anterior, va haver-hi una flexibilitat molt important que volia reconèixer. Aquest acte és també un recordatori de persones que ens han deixat. Avui mateix, aquest matí, no fa gaire estava plorant i plorant de veritat. O sigui, no alfemísticament, sinó plorant de veritat amb llàgrims de veritat alternatori i esmentaria en Nacho Dualde, el gerent de l'Esti, però l'esmentar-lo amb bé i voldria esmentar totes aquelles persones que ens han deixat. I dir que tot i que és un acte molt festiu, doncs també hem tingut, durant aquest any, notícies tristes com la que us he dit. De tota manera, som dels que crec que quan una persona com en Nacho ens deixa i d'una manera prematura i imprevista com ha passat, som dels que penso, sobretot amb altres cultures on, quan una persona mor, més que lamentar la pèrdua es pensa més en la celebració de la vida de la persona. En Nacho era una persona extraordinària, per mi és una persona extraordinària i la recordarem i a la Pompeu Fabre ens encarregarem que el recordem sempre. És mentat amb Nacho i han agotat les persones, però Nacho simbolitza el conjunt de les persones que ens han deixat. El mateix temps és un acte que celebrem també la jubilació de les persones, i per tant un agraïment. En el programa electoral deia que és prioritari al rejuveniment, hem de fer tots els esforços per rejuvenir, per donar oportunitats a les persones que estan començant la seva carrera professional, o que ja porten un temps en carrera professional, però els hi hem de donar oportunitats. I això hem d'equilibrar, però tenen en compte que la prioritat és el rejuveniment, ho hem d'equilibrar també amb aprofitar el talent extraordinari. Hem de fer-ho, i veureu que en els propers mesos farem propostes per aprofitar el talent extraordinari de les persones que potser es van jubilant i amb fórmules que combinin el voluntariat, i altres fórmules que no suposen cap penalització per l'objectiu absolutament prioritat i del rejuveniment, però que permetin aprofitar el talent extraordinari que hi ha en aquesta universitat. És també un acte on agraïm i reconeixem la tasca de les persones que heu governat, que heu treballat, per la intensitat dels aplaudiments i el carinyo que li hem mostrat i que ens heu ajudat tant i heu posat tot el vostre esforç i talent, doncs és el millor reconeixement aquests aplaudiments, els vídeos, en definitiva és una mostra de l'estima. I també volia, en aquest primer punt, agrair el talent de les persones que heu organitzat aquest acte i el fer aquest agraiment i felicitació vull agrair per tots els actes que es van fent durant l'any en a la Pompeu Fabra. Volia agrair el cor, l'orquesta, el teatre, l'Anna, el Gerard. Per tant, un agraiment. En definitiva estem en una activitat vinculada al que és la ciència i l'educació, que segurament és el que més pot influir en millorar el benestar de tothom i el mateix temps en fer un món més pròsper, més igualitari i per tant, doncs, és un gran honor per a tot servir en aquesta universitat. Passo al segon punt. El segon punt és una petita carta al reis. Tinc fills petits que tampoc creuen allà en el reis, però tot i així segueixen fent la carta. Aleshores us parlaré d'una carta que té 5 punts. L'UPF, com moltes vegades ens ha recordat el rector Casals, l'UPF és un miracle. Fa pocs dies, en alguns determinats àmbits de l'universitat, ensenyava les cifres de finançament que hi ha a l'estat espanyol per a les universitats i la posició oferible en la que estem. Tot i que hi ha una llegenda urbana que pensa que és el contrari. Per tant, és un miracle que la Pompeu estigui, que la Pompeu Fabra estigui on està. És un miracle. Aleshores, el primer desit seria la carta al reis. El primer desitge és que l'esperit de la Pompeu Fabra segueixi. Aquest esperit que es veu, per exemple, amb un acte com el d'avui. És un acte com els camí m'agraden especialment. És un acte sobre ple de talent. Els economistes sabeu que ho mesurem tot, o podem mesurar tot, o ens ho creiem, almenys. És un acte que, si el poséssim a nomar amb una balança tot el que hem vist fins ara, lògicament hi trec el meu discurs, del que poso la balança, però si li posem, realment, pesa. Pesa, perquè hi ha molt talent. És un desplegament de talent impressionant. Per tant, el primer desitge és que segueixi aquest esperit de la Pompeu Fabra, que el veus quan a les visites periódiques que faig als campos, a les unitats, al rectorat, quan veus la il·lusió de la gent i de persones que algun es porten des del primer dia a l'universitat. Ja fa més de 30 anys. I veus la il·lusió del primer dia. Això no ho he vist a cap altre universitat del món. I, per tant, primer desitge, que això continuï. Segon desitge. Voleu que la resta de desitjos ja vaig a la basant d'economista. Disculpareu que cadascú veu el món des del seu microscopi. És molt difícil veure el món així, cadascú amb el seu microscopi, mira el món. El segon desitge és veure com podem fer amb recursos molt similars, perquè crec que en els propers anys ens serà molt difícil tindre recursos que incrementin, com podem fer més coses millor, tot i que ja he parlat del miracle que tenim, com ho podem fer amb recursos molt similars. I aquí recordem que tenim la gran oportunitat que representa la digitalització. La digitalització ens pot permetre amb recursos similars poder fer més coses de més qualitat. I això voldrà dir revisar tot el que fem, que ho hem de fer continuament. Voleu que em sentireu parlar sovint dels equips de l'Espolta Ràpida, aprofito per agrair l'esforç de les 100 persones que en els primers 7 equips han fet una feina impressionant. Al mes de gener, al final de gener, veureu que presentarem una mica el tipus de mesures que ja es poden generar a partir d'aquests rups, i veureu que són mesures que poden ajudar a mirar l'universitat. I en aquest sentit dius que les iniciatives que anem fent voreu en algunes d'elles és que ja ho mateix me'n remengaré i em posaré primera fila, sobretot en els primers temps d'aquestes mesures, per intentar portar-les a terme. És el que he fet aquest trimestre amb evolució. Evolució és un projecte que va començar ja fa uns quants anys, però el que vaig fer és posar-me a l'aula intentant que es visualitzi que és un tema important. Voleu que anirem llançant iniciatives i potser us sorprendrà que el rector resulta una primera fila, doncs amb un equip de resposta ràpida o en els chapters dels alumni, o en l'UP fer coneixement del que en sentireu parlar molt a partir del gener. Bé, aquest és el segon desig. Passo al tercer. A les visites als campos el que veig, que és lògic, perquè som dels que crec que hem d'apostar molt pel teletreball, doncs el que és lògic és que els campos, sobretot en la part més de... no tant les aules, sinó la part que és més el back-office, que en diríem. Voleu que d'aquí uns anys, quan facin el raconte de frases, igual en sortiran més amb anglès, cap grec. Per cert, reviseu el número de 500 i una mica més que heu dit d'encaixades de mà. Jo crec que deieu 500 al mes. Mil al mes, exacte. Quan he dit 500 durant 10 anys, 500 és... Vaja, amb una setmana. Ja ho ha rectificat molt bé el rector casals. La seva desitge és que siguem capaços de revisar un tema que no serà fàcil l'utilització dels espais. Si apostem pel teletreball, segurament no necessitem uns espais com els que necessitàvem abans de la digitalització del teletreball, etcètera. Us ho dic perquè hi ha universitats d'altres països que estic veient que estan replantejant-se els espais, perquè no és el mateix quan les persones hi ha tota una sèrie de dies a la setmana i us dic que personalment aposto per això. Doncs que no estaran a l'universitat potser no hem de tenir determinats espais pensant que estaran sempre ocupats el 100%. Passo el quart desitge que seguim utilitzant la innovació oberta. Hi ha persones que em diuen, si hem de revisar això vol dir que ho estàs questionant. No. I una prova que no ho questiono és que el que proposo és que siguin les pròpies persones que fan la feina a la que, a través de grups de treball, siguin aquestes persones les que facin el sugeriment. Aquesta és la demostració que s'aposta per la gent. Amb una persona des de fora li diguéssim, escolta, has de fer això. Crec que això sí que seria una prova que no estàs apostant per la persona. Si el que dius és, escolta, anem a veure com podem millorar això i sigues tu la persona que li deri aquesta transformació. Crec que és una manera d'intentar demostrar que la base de la innovació oberta és apostar per les persones. Passo el que desig. Sabeu que hi ha canvis legislatius en marxa, a nivell estatal, a nivell català. El desig seria que els canvis que hi hagin, i ja farem mans i mànigues, perquè es compleixi el desig que ara us diré, els canvis que hi hagin ens permetin seguir sent una universitat intensiva amb recerca, innovadora amb coneixement i invocació d'impacte social. Que ens segueixin seguir sent aquesta universitat amb aquest tipus de model. Acabo desitjant-vos bones festes, molta precaució i molta gràcies.