 I dag skal vi se på, hvordan sygdomsopfattelse gør en forskel. Forstil dig, at du vågner op i morgen. Har und i hovedet, har und i nakken. Hvad er det første du vil gøre? Hvad vil du være optaget af, udover, at det gør und? Vil du tænke på, hvorfor det gør und? Er det tømmermænd? Eller har du haft det sådan et par gange før? Er du nu blevet lidt mere urolig for, at det kan være noget alvorligt? Måske tænker du på at ringe til din læge og syge melde dig? Eller tænker du på, hvad du kan gøre for at lente dig symptomerne? Ta en smertestillende pille? Forsove noget mere i et mørkt rum? Eller måske i løbentur? Vi kender nok alle sammen til at vågne i morgen og have und i nakken eller und i hovedet, ligesom personen her på billedet. Vi ved faktisk fra befolkningsundersøgelse, at det mest anmindelige er at have und i hovedet eller have andre symptomer i løbet af nu. Og når vi mærker et symptom fra kroppen, så bliver meget hurtigt udviklet nogle idéer eller teorier om, hvad det er. Og det er det, vi kalder syddomsopfattelse. Lad os prøve at forestille os to forskellige personer, der vågner med de samme symptomer. Den ene tænker, at det er fordi jeg har siddet ved computeren i mange timer i går, og jeg skal bare lave nogle udstreckningsøvelser, så går det hurtigt over. Den anden synes måske, at det føles forkert og bliver urolig, og får nogle tanker om, kan det være noget mere alvorlig galt? Kan det måske lige fremvære i en lande tvulst, der presser sig på? Den her person vil være mere tilbøjelig til at snakke med andre om det, måske ringe til læner, aftale en tid, måske sygemeldelse. Det, som er så fascinerende ved syddomsopfattelse, det er, at to personer, som har den samme syddom, kan have helt forskellige opfattelse af deres sydom. Og at de her forskellige opfattelse kan føre de her to personer helt forskellige steder hen, i deres forsøg på at håndtere deres sydom. Lad os se et par eksempler på det. Der er lavet flere undersøgelser af personer, som får en blodprop i hjertet, og det man har vist, det er, at personer, som får en blodprop i hjertet, de klarer sig bedre i efterfløbet, hvis de har en mere positiv opfattelse af deres sydom. Men har spurt patienter, som er blevet indelagt efter en blodprop i hjertet, om deres syddomsopfattelse. Og de patienter, som sagde, det her kommer til at tage rigtig lang tid, og det kommer til at få store konsekvenser for mit liv. Men de her personer, de var, der var færre af dem, som sagde, ja til at deltage i det genoptreningsforløb, de fik tilbudt. De havde det hele taget dårligere i forløbet, efter de blev udskredt fra hospitalet, og de var længere tid om at komme tilbage på arbejde igen. I en anden undersøgelse har man set på sygdage efter livstrune ulykker. Man har spurt 100 patienter, som blev indelagt på en intensivafdeling, efter alvorlige eller livstrune ulykker. Om hvor alvorlig mener du selv, at den her ulykke, du har været ude for den er, på en skala fra 1 til 5. Det man kan se her, det er, at de patienter, som siger, det her er en mindre alvorlig ulykke. De har i gennemsnit cirka 150 sygdage efter ulykken. Men standhaldel, som siger, det her er faktisk en ret alvorlig ulykke, de har helt op til 250 sygdage i gennemsnit. Det er faktisk en forskel på 100 sygdage alt efter hvordan man opfatter ulykken. Spurt man faktisk også de her samme personer om, hvor god tror du selv du vil være til at håndtere ulykken og de konsekvenser, den får. Og den fjerdel, som sagde, det her er en mindre alvorlig ulykke, jeg vil være god til at håndtere den, de var helt nede på at have 120 sygdage gennemsnit. Men den fjerdel af patienterne, der sagde, det her er en meget alvorlig ulykke, og jeg vil ikke være ret god til at håndtere konsekvenserne af den. De havde næsten 295 sygdage i gennemsnit. Så tanker og gør en forskel, hvor sygdomsopfaltet gør en forskel. Men så kan man jo indvende, at det ikke bare fordi, at dem, der siger det er mere alvorligt, det er faktisk fordi, at de havde en større blodprovidertet, eller de havde ud for en mere alvorlig ulykke. Så den forholder det så faktisk ikke. I de her undersøgelser, der har man spurt, der har man haft nogle mål for, nogle medicinske mål for, hvor alvorligt var den her blodprovidertet, hvor stor var den. Man har også spurt til lænsfordering af, hvor alvorligt kvestet var den her patient efter ulykken. Så sygdomsopfaltet gør en forskel. Lad os uddybe ved at se på en anden sygdom, nemlig funktionelle lydelser. Det her er en tegning, der kunne være lavet af en person med en svær funktionelle lydelse. Som I kan se, er der rigtig mange symtomer, koncentrationsbesvær, træthed, svimmelhed, hovedpiene, søvnbesvær, kvalme, sløjhed, tynd mave, røsten, muskelsmærtere, nedsat, følelssens. Prøv at forestille dig, at du igennem flere år måske, havde haft så mange symtomer, og at de symtomer gjorde det svært for dig, og fungerede i en daglig dag, svært for dig at passe de ting, du skulle på hjemmet, og svært for dig at passe dit arbejde. Det er det, vi kalder en funktionelle lydelse. Og man kan tale om, at kroppen er overbelastet, eller at kroppen har sagt fra. Alle de her symtomer, giver mistanker om, at der er en underliggende sygdom, og når man undersøger patienten, så finder man ikke nogen forklaring på symtomerne. Og derfor kan mange personer, som har en svær funktionelle lydelse, mange af dem har måske oplevet at få at vide, at de ikke fejler noget. Så prøv at forestille dig, at du har det så skidt, har svært ved at fungere i din daglig dag, og så få ikke at få en diagnose. Lad os prøve at se på, hvad der tit sker med sygdomsopfalelse ved funktionelle lydelser. Her har vi en linje, der går fra godt til skidt. Og herude af, kan vi se den her blå linje, der svinger. Vi kan forestille os et anmændeligt liv. I gammel med et anmændeligt liv, der er vel vores livskvalitet, hvordan vi har det med os selv, hvordan vi har det med vores krop. Det vil variere, der vil være perioder, hvor vi har det godt, og hvor vi har overskuddet. Og der kan være andre perioder, hvor vi er syg, og har det svært. Så er der en linje længere hernede, og det er fordi, vi ved fra forskning, at personer, som har en svær funktionelle lydelse, at de har det dårligere end raske. De har det faktisk lige så dårligt, som personer, som har ryr og lunger. Og så kan man jo forestille sig, at det her samme mønster vil gå igen her hos en person med en funktionelle lydelse. Men sådan ser det faktisk ikke ud. En funktionelle lydelse starter på et eller andet tidspunkt, i et livsforløb. Det kan der være flere grunde til. Vi taler om, der kan være en medfødt sårebarhed, eller en genetisk sårebarhed. Det kan også være, at det er en svær virusinfektion, der udløser det, eller at personen i gennem længere tid har været meget belastet, måske både private på arbejde. Så får personen det skidt, og får mange symptomer. Kommer måske til hekterne igen. Det vi så, det svære ofte, ser ved funktionelle lydelser, det er, at personen har en tendens til at overpresstere. Og det, man kan se her, faktisk arbejder mere, yder mere, præster mere, end raske personer gør. Og det svære, bliver kroppen så overbelastet, og personen kan så blive rigtig syg, for rigtig mange fysiske symptomer, og rigtig mange smært dem. Sygdomsopfattelsen i den her period, kan varierere meget. Personen vil tit blive henvist til rigtig mange undersøgelser, og der er meget forvirring om, hvad der er galt, og man finder måske ikke noget. Så sygdomsopfattelsen kan i nogle perioder være, men jeg må fejle noget meget alvorligt, siden lærerne ikke kan finde ud af, hvad det er. I andre perioder kan det være, man tænker, at jeg vil have beskørt, de kan ikke finde noget. Og i endnu andre perioder kan man så egentlig blive tænderne sammen, man tænker, at jeg må bare kløbe på. Og derfor kan der igennem lange perioder, være sådan et mønster, men når man får lidt overskud, og synes man har nogle gode dage, eller gode perioder faktisk overpresterer, og så betaler man prisen ved at få det rigtig skidt, man er måske sengelæggende i flere dage. Det her mønster kalder vi boomenbost, eller et opturs og nedtursmønster. Og det siger vi tit, ser vi tit hos mange personer med en funktionelighedelse, og det her mønster kan være ved igennem flere år. Sygdomsopfattelsen kan her se meget forskellig ud, alt efter man er i en opturs, eller i en nedtursperiode. I en optursperiode kan det være, man tænker, nu er jeg jo rask igen, jeg kan faktisk det samme som jeg kunne i gamle dage, og det går jo rigtig godt. Så når man betaler prisen for at overprestere, og ryger her og ned, så vil der komme en negativ sygdomsopfalte, som bliver mere og mere kronisk, jo flere gange man ryger ned, og det kan være tanker om, det er farligt for mig at gå på arbejde, det er farligt for mig at træne og arbejde for meget, for jeg bliver bare mere syg hver gang jeg gør det. Og så igennem sådan et sygdomsopfløb, så kan vi se, at jo flere gange man ryger ind i det her mønstre, jo dårligere får man det. Og vi kan så tale om, at nu er der en svær funktionelighedelse, hvor at patientens fysik er svækket, og der er en meget vedvarende, negativ sygdomsopfalte. Det her er faktisk også et rigtig godt eksempel på, hvordan sygdomsopfattelse spiller sammen med sygdomsadfer. Og når jeg siger sygdomsadfer, så mener jeg, hvordan man prøver at håndtere sygdommen, og at de til sammen kan danne en unspirale, som er med til at forvære sygdommen på sikt. Derfor er det rigtig vigtigt, når man starter en behandling med personer, som har en svær funktionelighedelse, og man arbejder med gradvis genoptrening. Og det vil sige, at man faktisk starter med, at man kan have en patient på en dårlig dag, og så meget stille laver en genoptrening. Og det er selvfølgelig for at undgå, at patienten ryger ind i det her mønster med at overbelaste sig selv. Man ser også tit i starten af en behandling, at mange patienter er blevet rigtig bange for at udfordre sig selv, og rigtig bange for at bruge kroppen, fordi de har den her tidligere erfaring, med at hver gang de har gjort det, så ryger de bare ned igen og får det endnu været. Det er også rigtig vigtigt at arbejde med sygdomsopfattelsen. Både de tanker om sygdomen, der kan holde en fast i den her komfortzone. Og det, der ligger i komfort, det er egentlig, hvis man er der hele tiden hjem, så får man det dårligere, ens fysik bliver dårligere, vi har brug for at udfordre sig selv. Og på den anden side så arbejde med sygdomsopfattelsen, som man undgår ryge heroppe i overbelastningssone. Man kan sige, at udfordringen er at blive, og få patienten ind i den her udfordringszone. Og der er det også vigtigt at arbejde med sygdomsopfattelsen. De sidste eksempel, jeg vil se på i dag, det er helbredsangst. Hvad sker der, når du ser det her billede? Det kan være, at du mærker, at su i maven, måske tænker du, at der har du i hvert fald ikke lyst til at være. De fleste af os kender angsten for at blive syg, for at blive alvorlig syg i en eller anden grad. Med helbredsangst, der bliver det her til en sygdom, som kan invalideres ens daglig dag. Forstil dig, at du vågner om morgenen, og mærker de her symptomer fra nakken og hovedet, og at du meget hurtigt vil begynde at tænke, at det her er noget meget alvorligt. Hvad kan det være? Kan det være kraft? Begynder at gå og mærke efter. Og selvom du prøver, så kan du faktisk ikke slå de her tanker ud af hovedet, de bliver ved med at kværne rundt. Og alle de planer, du havde for den her dag, alle de andre ting, du skulle nå, de bliver rigtig svært, fordi det er svært at koncentrere dig, koncentrere sig på grund af alle de her tanker, der kører rundt. Det er helbredsangst. Man kan sige, at helbredsangst er karakteriseret ved en meget negativ og meget vedvarende sygdomsopfattelse. Der er nogle normale måder at reagere på, når vi mærker et symptom fra kroppen. Man kan sige, at ved helbredsangst er det her mere udtalet. Mærker man det her symptom fra kroppen? For eksempel nakke-sjener. Så vil man, hvis man har helbredsangst, meget hurtig for de her meget alvorlige tanker, om at det kan være, der kan køre alvorlige lydelser rundt i hendes hoved, kraft, slerose og så videre. For det første, når man er helbredsangst, så vil man være meget opmærksom på alt, hvad der sker i ens kropp. Kroppen sender hele tiden signaler til vores hjernen, og når man er helbredsangst, vil man være meget opmærksom på alle signaler fra kroppen. Når man så mærker noget fra kroppen, så bliver hurtig opstået alle de her trune og meget negative tanker. Og så bliver man selvfølgelig bange. Man bliver bekymret, man bliver bange. Man bliver måske også trist og kedet af det. Og så har man selvfølgelig gør alt, hvad man kan for at slæb af med det, det vi kalder sygdomsadfer. Man er måske meget hurtig ringe til lægen og bestille en tid, sygemeldt sig for at komme til lægen. Det kan være man går på nettet og begynder at søge, hvad kan de her symptomer være tegn på? Man involverer måske sin partner eller pårørerne for at få dem til at berole i sig. Selvfølgelig for at slæb af med de her tanker og den ang, som er så ubehagelige. Problemet er, at det kan godt være meget det her virker på kort sikt, men på lang sikt så skal der mindre og mindre til at sætte den her unnsirkel i gang. Efter hånden kan det bare være den anmendelige for pusethed, når man løber efter bussen. Det kan være lidt nervositet ved en job-samtale, en konflikt med sin kæreste, alt det kan være med til at sætte den her cirkel i gang. Man kan faktisk sige, at der bliver nogle vandere jo længere tid, man har haft helbredsangst, der bliver vandere med at gå meget til læge, vandere med at søge på nettet. Man kan faktisk også tale om, at ens tænkning i en sygdomsopfattelse bliver til vandere. Derfor er det også vigtigt at forstå, at man kan ikke bare lige ændre på sygdomsopfattelsen og så alle problemer løst. Når man laver en psychotherapeutisk behandling af helbredsangstjem, så ser man på hele cirklen, ser på sygdomsopfattelsen, ser på sygdomsadfæren, de følelser til steder med symtomerne og man ser på, hvad er med til at sætte den her cirkel i gang og hvad kan bremse den. Det man kan sige, der sker ved helbredsangst, ligesom man ser på billedet her, det er, at alle de symtomere, man mærker fra kroppen, de bliver forstørret og man ser dem hele tiden igennem et filter, er en meget negativ tænkning. Men det gælder sådan set også ved alle andre symtomere. For alle mennesker, at vores sygdomsopfattelse er et filter, eller et bestemt par briller, vi ser hverden igennem, så der er noget, vi ser og noget, vi ikke ser og vores briller kan som ved helbredsangst her forstørre det. Man kan faktisk også se briller på der for menneske-symptomerne, men det er en helt anden historie, jeg ikke vil komme ind på i dag. Så i dag har jeg vist, at sygdomsopfattelse gør en forskel, og jeg har givet eksempler fra helt almindelige fysiske symtomere, oplever i vores daglig dag, og jeg givet eksempler på funktionelle lydelser og helbredsangst. Så næste gang du vågner op med måske lidt spændingshodepine, eller et andet symptom, så kan du prøve at undersøge, hvad tænker du? Hvad føler du? Og hvad gør du? For sygdomsopfattelse gør en forskel, også for dig.