 Rigtig hjertelig velkommen og gode eftermiddag til jer alle sammen. Det er en stor glæde at byde jer velkommen til den her fejring af levedenskaben ved Aarhus Universitet. Hovedbegivenhed er jo kandidatausslutningen for de kommende læger. Men det er også en dag, hvor vi fejrer en doktor med ved fakultetet og to studerende, som har afleveret prisopgave til fakultetet. Velkommen til alle jer pårørende, som sidder i salen og er stolte af jeres familie eller pårørende, som sidder heroppe. Det er så, at vi i dag er over 600 mennesker samlet her i aflagen, mere end 200 nye kandidater, 207 faktisk for at være helt præcis. Og det betyder, at ikke alle, der gerne vil være her, kunne være her. Så derfor bliver aktiviteten live streamet og I kan gå hjem og så kan I gense det igen og igen de kommende år, hvis I var på at hove for det. Jeg vil også gerne byde en særlig velkommen til vores region, tror jeg, foran Anders Kynau, som er dansfesttaler. Det kommer jeg tilbage til. Så vil jeg sige noget til jer, kandidater. Til løge. I har jo sådan en igennemsnit, det er en 28 år, og lægepronoserne, når man læser om dem i dem, så skal I arbejde til i 4-14 år, så I skal arbejde lige knap 50-60 år. Det skal være glade for, fordi I har fået i mit optik, nu har jeg selv den samme uddannelse, men faktisk den bedste uddannelse, man kan få ikke bare i det her land, men måske i verden. I har gået på et fantastisk universitet, og I kan nu se frem til et job med store afveksling, og som giver stor mening, både for jer selv, men også de mennesker, I kommer til at agere med. Der er ingen tvivl om, at I er dygtige, og I har været flitige, det kommer ikke af sig selv, det I går igennem, men I er også privilegerede. Mange siger, at læger hænger sammen som ærtehallen, og I vil nu få fremover, og I er sikkert allerede blevet stillet til regnskab, for det, som lægerne gør, er blevet spurgt af familie og venner om dårlige knæ og andre dårligt om, hvordan man dog skal behandle dem inden I var helt kompetente til at svare på det. Det er noget, man skal vinde sig til, at man som læger representerer et fællesskab, og når I agerer både på arbejde, men så sætter I også i privatlivet, så bliver I opfattet som læger, det er en del af Iens identitet. Det medfører nogle dilemmaer, altså der er jo det her dilemma altså mellem praksis og teori, kirkegård han er beskrevet, at et af livs dilemmaer er, at man på den ene side har sandheden og på den anden side livs mangfolklighed, og det er det, I skal kunne balansere når I kommer ud og læger ud i virkeligheden. I skal kunne bygge brug mellem den naturvidenskablige grunduddannelse I har fået, den uden at slag alle de mange ting, I har fået proppet ind i Iens hoveder, det skal I kunne navigere i forhold til det menneske I møder som af patienten og borgeren. I får ansvaret for at drive et system videre på den baggrund I har, men hele tiden med det menneske I møder, end mente. Jeg håber, at en af de ting, I bringer mere her for universitetet, det er en evne og en ny skærighed til at stille spørgsmål, til at spørge, hvorfor I kommer ud med en fantastisk teoretisk vide nu. Den er nok, det kan jeg sige med sikkerhed, den bliver ikke større end den I har end I har i hovedet lige nu. Nu er jeg godt var ned og bakke, men samtidig ved jeg kun en lille del om den praktisk og systemisk udagere I, men det er rigtig, rigtig vigtigt at I går ud og stiller spørgsmålet, hvorfor gør vi på den måde, som vi gør i sundhedsvæsenet. I bliver en del af det, og I skal drive udviklingen i det kommende mange år. I skal også have et job, som er rigtig krævne på mange måder, det giver stor mulighed for personlige udvikling, man kan udleve ambitioner, karriærdrømme, man kan tage til udlattet, man kan have mange ting, men I skal også huske på, at I skal være mennesker ved siden af. Så sætter man nu, kom ud og arbejder rigtig mange timer ude i Travlvæsen, så husk nu, at der er et helt liv, og patienten forventer at møde et helt menneske, så I skal også holde fri engang mellem, og dyrke andre sider af livet, end den rent ledelige. Jeg er ikke i tvivl om, at I også kan være smule nervøse om det liv, for det liv, der venter er. Den, der tanker om, at jeg kan søglig huske den første, at jeg kom ud på hospital, så stod der såme læge på mit skil, og så tænkte jeg, at det måtte have skrevet forkert, for der var der nogle andre, der måtte tage sig ansvaret for det. Og for den patient, som I møder, og den borger, som I møder, så kan de jo ikke se om I lige er uddannet nu, eller om I har 10 års erfaring. Man kommer til at følge sig altså lidt ældre ud med tiden, men... Så det kan jo godt give sådan en viss anledning til en viss nervositet, når man skal ud af det og virke, og har den første nattevagt, hvor man er alene. Men det, så synes jeg, man skal vente tilbage til det her med, at der er altså andre, der har stået derfor, og der er rigtig mange kolleger derude, som godt kender til den situation, og den nervositet. Den uro, man kan opleve med, man skal også ud til stræklighedsføjelse. Og der vil jeg bare opfordre, at jeg tager at bibeholde det, som mange af os ikke har haft under studiet, et sociale fællesskab, et farvelig fællesskab, at I også styrker det, når I kommer ud på afdelningerne. Så brug jeres nye kolleger, de har været der selv, tage imod alt den hjælpe, vi kan få, og så bliver ved med at spørge, hvorfor er det, vi gør, som vi gør? For det er den eneste måde, og systemet kan udvikles på, det er ved at I kommer ud og giver en ny indspark til de rutiner, der findes derude. I dagspressen i de sidste måneder her, der har jo kørt en kampagne i forlængelse af den her MI2-kampagne. Det skal jeg ikke komme ind på, men der har kørt en anden kampagne i sundhedskriset med hashtag. Det kunne have været mig, den har jeg sikkert fuldt med. Jeg ved, at i hvert fald i jeres farvforening har været dybt og engageret i den debat. Jeg skal ikke gøre mig til dogma over, hvad det rigtige er omkring det her dokumentationskrav, der ligger i forbundet med at være læge og agere i en patientrelation i dag. Men det, jeg synes, at jeg så det et line her den anden aftenen, der var chefen for patientsikkerhedstyrelsen, var i fjernsynet. Jeg ved, at hun er ikke læge selv, men hun havde faktisk taget med på nattevagt med en overlig og se, hvad der var der forkig ud i praksistituationen. Og realiteten er nu, at der er skabt en dialog mellem lærerne og styrelsen om, hvad det så den rigtige praksis er. Og tit så viser der så både, at man som farvpladsjon måske ikke har helt en viden om, hvad lovaregler er, og dem, der laver lovareglerne, de ved, synes jeg, det heller ikke rigtig, hvad praksis er. Det kræver en dialog, og det kræver jeg også, at I, når I kommer ud, skaber den dialog med de systemer, I kommer til at arbejde i, om, hvad er det for nogen reelle problemer og problemstillinger, man møder som yngre læge, fordi dem, der skal sidde og træffe beslutninger på systemniveau, sådan en som også regionens rødsformand, ved faktisk ikke rigtig, hvad det er, I møder ud i dagligdagen. Og den eneste måde, man kan få den viden, det er ved at snakke om det. Så dialog med beslutningstager, brug jeres farvelighed konstruktivt i den dialog. Det vil være en opfordring for mig. I kommer alle sammen ud med den samme eksamen, så I er jo ligesom støbt over den samme læst, men I er ikke stivnet i jeres endelige formid, det er jo sådan nogen som mig, så jeg kan ligesom ikke forandre mig så meget, som jeg kunne en gang. I kommer alle sammen, stortidt alle sammen ud og skulle have en KBU uddannelse nu, og for dag er så åbnet det sig uanede mulighed for jer. Det er fantastiske rejse, jeg kan gå ud på. Nogen er ved, hende i det privæde og vervsliv, nogen er ved at få jer så egen praksis, og nogen er ved at arbejde med at videreudvikle den bio-medicinske viden, som patientbehandling bygger på. Nogen er ved at arbejde med systemudvikling. Det er en fantastisk mulighed, men det er i hilsenske ting på, at I kommer med en naturvindskab i bakgrunden, I har en grundfarvelighed til fælles, og det er altså en fantastisk styrke for jer som læger. Der kommer også til at være større og større krav for samfundet fra patienterne om, at I skal kunne indgå en dialog med patientene i et partnerskab omkring de behandlinger, som forbyggelses muligheder den enkelte har. Det er noget, som jeg ved, er blevet trænet under jeres klinisk uddannelse her, og det er noget, som jeg ved, vores ansvarlig for planlæggende studie, har en meget kraftig fokus på i forbindelse med den revision af studieordning, som løbende sker ved et fagultæt som vores. Så den uddannelse I har fået er klart bedre end den, jeg har fået, da jeg gik i skole, og de kommende generationer får vil blive ene bedre. Den vil bygge på de erfaringer, som vi har fået sammen med jer, men også den virkelighed, I kommer ud og på at virke. Lige om lidt, så går I fra at være kantmæder til læger, og det gør I ved at aflægge lægeløftet. Det kommer jeg tilbage til om lidt. Det er i virkeligheden en pakt mellem lægerne og samfundet. Det er Danmark et af de få lande, hvor man får at kunne være læge og få autorisation, så skal man aflægge lægeløftet ved sit håndtryk og sin underskrift. Det kommer jeg tilbage til om lidt. Det man gør, det har været helt fra 1815, og grund til man indførte, det var, at man fandt ud af lægerne. Det var nok godt, at man lavede en aftale med lægerne om, at de arbejde til samfundet og patientens virker, og ikke kun for egen vindingskyld. Det var virkeligheden nok den baggrund, der var. Jeg synes, at når vi nu skal læse op på et lidt sinere tidspunkt i dag, der ligger nogle universale retningslinjer i, som er rigtig gode for jer at have med det her med, at man fortsætter at få dybe sig i sit fag. Man skal efterleve sit fags forordninger, og hele tiden være på patientens side. Det synes jeg faktisk, at hvis man arbejder på den måde som læge, så kan det ikke andet være tilgavnet på en selv, og det er system, og de patienter, man skal hjælpe. Til sidst vil jeg lige på vejne af alle de 2.500 medarbejder, der er på fakultet Health. Alle de undervisere, studievejleder, eksempelenskontor, og så videre har haft kontakt med gennem over jer. Sige tusind tak til jer, fordi vi fik lov at dele de her vigtige år med jer. Endnu en gang til lykke med Israeloverstået eksemler, og til lykke til jeres familier. Så skifter vi lidt gear, fordi der er også tradition for, ved den her sermoni, at en af jer studenter har valgt en til at holde en tale. Så nu skal jeg give ordet til jeres representant for de nye uddannelære. Det er kant med tegskridsmasmøller, som skal komme op og tale med jer, så indtil videre, så siger jeg tak for ordet og giver ordet videre til teg. Skal vi give ham en hånd? Den amerikanske komiker Jerry Seinfeldt skal en gang have sagt noget i natten af følgende. De fleste anser det, at skulle tale for en forsamling for deres største frygt. Deres næst største frygt, det er at skulle dø. Og det vil sige, at hvis begivenen i dag var skiftet ud med en begravelse, eftersom de fleste heller ligger i kisten, end at holde en tale for den afløde. Kære de kan, kære pårørende, og kære fremmøde øvrigt, og ikke mens kærekandidater. Mit navn er Tegskridsmasmøller, og mine kolleger har været så elskværdige, ovenetsendige at pege på mig til at holde denne her tale. Og til at starte med, der vil jeg faktisk gerne bedre alle, som har måtte lukke øjnene, og så skal I tage en dyb indåring at holde den, og pusse så ud igen, og åbne øjnene, og kigge så omkring i det her lokale, og prøve at mærke storhed. Man kan godt forstå, hvorfor Aarhus Universitet vil have lige præcis det lokale til at være ramme om dansk begivenhed. Her har tusindvis af kandidater taget turen op til bordet hernede, ude for det var 200 gamle lægeløste. Her har 100 vis af doktoranter, her har 100 vis af doktoranter givet det kan i deres håndtryk, og dermed vundet retten til at bære en doktoring på den højre pejlefinger. Med andre ord, her højt til loftet, og spuk stavligt talt, og der er plads til de store armbevægelse, og de klogeste hoveder. Der var så det svære ikke plads til alle vores pårørende. Nogle er også måtte vælge vællen vores forældre, vores søskende, vores kæreste, mand, kone og børn. Men to af dem blev det selv, og måske er den en af dem så heldig at sidde herinde sammen med os her til eftervæg. Nogle er jeg har måske været her før. Måske dagens selvblålæger, måske dagens søskende blålæger, eller måske en helt tredje sammenhæng. Selv var min første gang her i afladen tilbage på femte semester, for fire år siden. Det er ikke nogen hemlighed, at Aarhus Universitet ofte har problem med at finde lokalere, der er store nok til at huske over 200 studerende til forlæsning. Så ledes for denne dag heller ikke noget, nogen lundtagelse. Så i stedet for at sidde i et almindeligt auditorium, så skulle vi sidde herinde i afladen og have forlæsning. Og endet, det var noget så eksotisk som medicinsk biostatistik. Og selvom lamperne, de var i vejen for at man kunne se tavlen heroppe, og selvom der ikke var noget brugt til vores computer eller til vores nordisbo, så var det alligevel en stor oplevelse at sidde herinde. Og jeg tror forlæsningen, hvor lige så stolt som jeg er, er at skulle holde en forlæsning. Nå, men jeg, der sidder herinde, kan jo være gladder til fræse. Resten, de må sidde ude i det tilstødende lokale, og se det på store skærmen. For ja, dagens begivenhed livestreamers. Og faktisk ikke kun til dem ude på den anden side af dørene, men til hele verden via internetet. Og det vil sige, at der faktisk, at det potentielt sætter flere, der ser med i dag, end for et år siden, hvor Donald Trump blev indsat som president i USA. Dengang blev Folkes misstro mod det videhus oplysninger henkastet som Alternative Facts. Men jeg kan ærlig sige, at det er fakta, at jeg har glædet mig, cirka lige så meget som jeg har frygtet, at skulle stille mig op på den her stol, og kræve cirka 10-15 minutter af jeres tid her til eftermiddag. Det er faktisk nogle lundtige samme følelser, der gik igennem mig, for lige præcis 6 år siden i dag, fordi den 26. januar 2012, der startede jeg på medicinstudiet. Dengang foregik det over på den anden side af ringgaden, nemlig år i startgladen. Og jeg var naturligvis glad for at starte på det, de med rette kalder verdens bedste studio. Men samtidig så var det alligevel med en vestnavvisitet, for det var ukendt land for mig, og det ukendte, at det er noget, som vi mennesker frygter. Nå, men jeg havde nogle uger for i den måde, så jeg havde et brev med holdlæster, kortår universitetsparken, og bilder de tutorer, der skulle tage mig igennem den første tid på studioet. Hjemarbejdet, det var også gjort, for jeg havde selvfølgelig stocket alle mine kommende holdkommar på Facebook, og jeg havde fået pæne tøj på, og jeg troede også, jeg havde pakket penalhuset i rygsækken, hvis det skulle være noget endeligt. Alt det alt, synes jeg, jeg havde forberedt mig ret godt til den første dag. Men indenfor kunne jeg forberede mig på det syge, der skulle møde mig. Førre ville jublene og larmende mennesker klædt i blot operationstøj med hårdnet og mundbind, vores tutorer. Jeg kunne både høre se den, da jeg stillede mig forændende af køen ind til Starkladden. Køen blev mindre, og da det endelig blev min tur, så stillede en af tutorerne mig spørgsmålet. Hvilket holder du på? Hold 16 op, da alle de andre tutorer og en af de andre tutorer fulgte mig ned til bordet på resten af mine holdkammer, der sad og ventet. Så var jeg kommet i gang med medicinstudiet. Og selvom jeg havde forberedt mig hjemmefra, så var det lige vel nogle dage, der var fyldt med nye udfordringer og oplevelser, som jeg overhovedet ikke kunne forberede mig på alligevel. Lad os så spole tiden ca. 6 år frem til faktisk på torsdag for nogle af vores vedkommende, hvor vi begynder i KBU. Vi har forberedt os hjemmefra, udebød og refleksarmerne er pakket. Vi har 6 års studie med i bag i Kittelummen. Og vi har sko nok også stocket vores kommende kollega på Facebook. Nede for hende læggangen, der kan du høre 20 læger banne og svåle over sygemalinger, overbelægninger og sundhedsplattform. Du kommer ind i konforanslokalet. En af lægeren spørger, hvad du hedder. Du svarer. Og det er efter jubler, de er sier. Velkommen til, kan du blive til i aften, for vi har faktisk sygemalinger. Det lyder som noget, vi har prøvet før. Og min point er nok, at lige meget, hvor meget forberedt er, vil vi altid støtte på uforudsette hendelser, opgaver og udfordringer, der skal løses. Det bliver en del af hverdagen, og med denne uddannelse i Begashen, er vi altså godt plett på. Lad det være sagt med det samme. Da jeg fået lidt over to måneder siden, fik jeg videre, at det var mig, der skulle holde denne her tale, så steg min puls, og jeg fik und i maven, og jeg ville begynde at svide. Og man behøver altså ikke have læst tillæg i 6 år for at kunne stille de annosen, for jeg havde symptomer på angst. Jeg tænkte, jeg ville heller gå til 10 anatomideksamler i træk, end at stille mig op for en 200 lærer og deres forældre at holde denne her tale. Men bag efter, tænkte jeg, der har man været en grund til, de har pæget på dig, og en af grunden er nok, at du ikke kan holde din kæft. Og det medgiver jeg. Jeg har aldrig været bange for at række hånden op og sige noget til forløsninger, hvilket min kollega nok også har beværket. Men nu har forlætserne ikke ligesom byttet plads. Nu står jeg op på talerstolen, og nu forventer og tilhører, at jeg tager intetivet, og at jeg har modet til at sige noget. Så det er angst og mod. Og det er to modsætninger, der er meget konkret mødes, før man skal åbne mod den foran en stor forsamling, ligesom nu. Men det er også to modsætninger, der endnu mere konkret kommer til at møde hinanden. Første gang, vi står med en dårlig patient i akutmødtalsen, en scen natte-team, og har vagt en alene ude i vores KBO. Angsten står på den ene side, og så siger, okay, det her, det kan du ikke klare alene. Du nødt til at ringe til bagvaktene med det samme. Syplejskerne, de forventer, du kan lide stof, og du vil ikke gøre sig selv til grine foran dem. Modet står på den anden side, og siger, okay, det her, det kan du muligvis ikke klare alene, men du begynder alene, og du ringer først til bagvakten, når du har brug for hjælp. Syplejskerne, de ved, du kan lide stof, og Joet så lige gør alt for at hjælpe dig. Og hvem vinder, at det gør modet selvfølgelig. Vi vil tallere i gang, står i den situation, hvor pulsen stiger, vi får und i maven, og vi begynder at svede. Og hver gang, der vil vi falde tilbage på det, som vi har i værktøjskassen. Nemlig, al den viden, for de tallere i bøger, vi har læst. Hjælp dem for de syplejsker, som har så meget erfaring, og selvfølgelig telefonen til vores livlinje, bagvakten. Brutting tilbage på første gang, vi skru ind til en patient, for at optage en journal ude i klinik. Hvad var det, der fik os til at tage kittlen på, ret ryggen, og sprit hænderne? Nu må jeg heller ikke sige, det var så, at jeg kunne få min underskrift i lockbognen. Ej, jeg håber, jeg håber I tænker, at det var modet, der var enda jeres angst, for at sige noget forkert, eller for at glemme noget, eller for at overhøre den mislyde, som årlagen ude med, jeg ikke godt visste var der. Den her balance mellem angster mod, den kan ofte være meget hårfint, og angsten ligger ofte, lurer lige under overfladen. På nårvede, for eksempel, hvad vi skal gøre, eller retter det, vi ikke gør, er det rigtige. Vi skal have modet til at tage en beslutning. Det forventer både vores kolleger, men det gør patienterne i høj grad også, de forventer også, at vi gør det. Men vi skal også vide, hvornår vi kommer til kort, og må bedre om hjælp. Flere vores ældre kolleger har ofte løftet pejfinger, og sagt, den lage, der tror, at han eller hun ved det hele, det er en dårlig lage, eller det er en farlig lage. Men jeg vil våge den påstand, at sige, at dem, jeg kender vores begrænsninger, og der er jeg følger, at vi i starten af vores kog, vil gribe knålen, tidligere og ofte, men vi kommer til om bare et halvt år. Men vi skal gribe knålen, vi skal tage vores supervision, vi skal bruge vores ispar, og vi skal vende de svære og udfordrende beslutninger, med en ældre og mere far en kollega. Jeg husker tilbage på første gang, jeg skulle ringe til en bagvagt, Nourou Keroes bagvagt. Jeg var mega nervøs, vækket jeg ham, kunne jeg huske det, jeg skulle sige, og ville han aldrig hjælp mig. Men mod til og behovedet for, det opkaldt fik mig til at gøre det. Og selvfølgelig ville han hjælpe mig, og selvfølgelig husket jeg min ispar. Noget andet, vi skal huske, når vi kommer ud i KU, det er vores receptblok. Vi har ud i vores klinikkerpål, ordineret en del ting i forbindelse med nationalskrivning. Men i mange tilfældene har vi ikke haft så meget infølse på de her ordinationer, og vi skulle sådan set bare udfylde dem i. Vi skulle sådan set bare dokumentere det, så vi kunne få vores underskrifter i den her logbog. I løbet af det næste år kommer vi til at ordentligere mange lægemedler og undersøgelser og behandlinger. Og vi siger resepe end i diktifonen. Resepe det er bydform af det latinske recipro, som betyder, at jeg tager. Og brindeligt så var det læge til instrukstherapoteket, om hvilke med de kan vente, der skulle tage sådan ned af hylden. Men istedet for, at ordentligere penicillin, genoptrejningsplan, og CTS-seriebrom, så ville jeg gerne slå et slag for, at vi en gang imellem ordiner noget andet. For eksempel resepe hyggeaften med din KW-kulere. Fordi du har brug for at lave andet med dem end at arbejde, og fordi de rigtig gerne spil hen med dig. Resepe kage til afdelingen endten fordi du har fødselsdag eller fordi du har været set din kuleres arbejde eller fordi du har siste dag på afdelingen. Men der er hørt, man skal tage kage med første dag, det er et lille tip herfra. Eller resepe telefonopkallet til mor og far endten fordi du fortæller dem om den patient, hvis liv du har med til at rade i dag eller fordi du har haft belortet dag, det regner, og du er jo der i Nykabing Falster eller bare fordi du elsker dem. Jeg håber på, at vi en gang imellem har mådet til at tage resepblokken frem og ordnere lidt alternativ medicin. Det ved jeg, vi har. Vi som jeg ved, vi har mådet til at få en kop kaffe med sygplej i gang imellem. Og det ved jeg, fordi de væller os det bedste, og fordi de lige ved, har arbejdet at blive glad igen. Vi som jeg ved, vi har mådet til at tage en beslutning på et ofte begrænset grundlag, og det ved jeg, vi har, fordi beslutning er verserede på vores kliniske skøn, og fordi vi kommer til at gøre det hver dag resten af vores liv. Vi som jeg ved, vi har mådet til at fortælle om en dårlig oplevelse til en ven eller en kollega, og det ved jeg, vi har, fordi vi må ikke håbe de dårlige oplevelser op, og fordi de vil begrænses fremadrettet. Måd, det er at gøre, at hvis ikke du er bange, det skal en amerikansk kristhelt en gang have sagt. Mod et vinder, og det gjorde du også på mit vedkommende, fordi jeg tog stille mig op på talerstolen, og holde denne kandidatale. Jeg vil gerne sige, jeg er stor tak, for at I lytte til mig, og ikke mindst tusind tak til min kollega, for at have valgt mig til denne opgave. Tak. Ja, som tidligere anoncerede, så er det nu en stor glæde at anoncerer dagens festtaler, nemlig vores Reagionsrådsformand, Anders Kynow, som er tiltråd, som Reagionsrådsformand her første januar, men har siddet Reagionsråd siden 2007, og øvrigt er alumnene fra Aarhus Universitet, og så han kender Universitet det ganske godt, og øvrigt også giftmændlæge. Anders, regionen er universitets rigtig gode vent, og jeg ser rigtig meget frem til, at du også vil holde en tale til de læger, som du i virkeligheden er øvrigt til chef, for rigtig mange er, når I kommer ud. Anders, vi glæder os til at høre din tale. Tak for det, og tusind tak, fordi jeg må komme her. Jeg har været her i Aarhus, en del gange efter hånden, men det er en helt særlige begivenhed her. Det vil jeg selvfølgelig vente tilbage til. Det er meget selve, at man oplever Aarhus, som vi har den i dag, med den stemling, der er herinde. Det vender jeg lidt tilbage til. Livet er fyldt med mærkedage, og særlige begivenheder, der samler os. Vi er lige farget nyt over alle sammen, og før det, vi fejrer julen. Det er jo dag, vi fejrer hvert år, lige som vi også gør det med fødselsdage, og brødlubber, og så videre. Men det hender jo også, at vi rammer nogle helt særlige dage, som vi kun får lov at opleve den ene gang, den ene dag, det ene øjeblik. Det dage, som markerer helt særlige, vigtige, og måske også skilsætende begivenhed i vores liv, og som vi altid kunne huske tilbage på, og se tilbage på, med en helt særlige følelse. Idag er helt sikkert sådan en dag for jer. Idag er vi samlet for at fejre jer, og stort tillykke til jer alle sammen. Så kader de vintenter, suterer i dette øjeblik. Jeg vil først og fremmest ønske, at jeg er altså mit stort tillykke med divisionen, tillykke med, at I er noget mål med studiemedicin, at I nu er levedenskabelig kandidater, og at I om lidt skal aflægge jeres lægeløfte. Ja, nu er det faktisk sådan, at fra i dag af promne og stolk kan svare jer, når nogen spørger, er der en læget tilsted. Og I har kun grund til, hvad stolet jeg selv, ligesom alle andre her i aflagene, er. Jeg tror næsten ikke det er muligt, at samle mere stolthed i et rum, end vi har lige nu lige her. Jeg kan tydeligt mærke på stemningen, at jeres familiemedlemmere, kærester, venner, er de hver regne af stolthed over jer. De ved, hvad I har været igennem. De ved, at I har slitt og slett de sidste mange år. Jeg vil gerne endnu engang sige tak, fordi jeg må være med til at opleve den her helt særlige stemning, der er herinde i dag. Og jeg har glædet mig rigtig meget, til at fejre det med jer. Men jeg har nok ikke glædet mig helt lige så meget til det, som I har. I har sikker til frem til den her dag i rigtig mange år, og nok i særlig grad i de sidste måneder, uger og dage. Jeg kan genkende følelsen fra mig selv, da jeg tilbage i 2008 blev færdig på statskunskab. Der har man altså ikke sådan en markering her, vi har bare godt lige sige, det skal I være rigtig glade for jer her, det er jeg ikke alle forundt. Men der var alligevel en blanding af lettelse, øvfori, og stolthed og glæde. Men det er også en smule spænding og frukt for, som flere har præget på i talerne nu allerede, hvad der vinter ude på den anden side af de kendte gule mur. Det var sådan en sjov, modsigende følelse af, at tiden på en side er gået rigtig hurtigt, men på den anden side så har det også været en rigtig lang tid. Jeg var slet ikke i tvivl om, at gymnasier andres med den røde studenterhuge, og så kandidat andres med et afsluttet speciale i hunden, der var milevidt fra hinanden. Der er viste ingen tvivl om, at overne på universitetet det udvikler os så ufattelig meget, og i så delesid fagligt naturligvis, men også personligt. Og nu i tiden så kommer der til, hvor studieleet her på universitetet, ja, det ligger bag jer lige om lidt. Der er ikke flere examener, der er ikke flere, der er ikke mere læsegruppearbejde, der er ikke flere fester i medicin og huset, og der er ikke flere kapsalaser, som I skal vinde. I kan naturligvis blive ved med, at komme tilbage hertil. Jeg kommer faktisk stadig vidt en gang, fordi det er en fest, men I kan ikke vinde længere. For kager og dimitenter, I har fuldt os ad på den samme vej de sidste mange år, og nu står I så her i samlet flok ved en skildevej. En skildevej, som kommer til at sprede jer for alle vinde, og derfor er i dag også en anledning til at få sagt tak til hinanden, for I har hjulpet hinanden igennem det her studie. I har bidraget til et studiemiljø med høj farvelighed, og med mange sociale tiltag, og jeg kan høre på, men foretaler, at det også har været sjovt. Nu ligger der helt nye, og flere forskellige vej til videreuddannelse og arbejdsliv, foran jer. Der vinter jer ny hverdag, nye prioriter, og nye valg. Der vinter jer mange nye mennesker, som I skal møde, nye opgaver, og et nyt ansvar. Ja, i 2018, det er i sannhed et helt nyt år for jer. Men hvad berogeligt er at sige, at I ikke er alene om det. 2018, det er nemlig også et helt nyt år for mig, som der har spået mig ind på, så er jeg nyvalgt regionens russform, man har i region Midtjylland. Og det kan altså godt give lidt et su i maven, når man er ny en rolle. Men det hele, det skal nok gå. Jeg er den opvisning, at vi som mennesker, nok skal vokse med opgaven, hvis bare vi vil. I min rolle som regionens russformand i region Midtjylland, der har jeg som også lavet sproger ind på lægernes politiske chef, og forhåbentlig i os, mange af jeres i hvert fald kommende arbejdsgiver. Og jeg kan kun sige, at vi i regionens råd, hospitalseledelserne, og jeg, glæder os rigtig meget til at få gavn af jeres friske øjne, jeres energi, og jeres store viden, og via store forventninger til jer. For kærlæger, jeg har et budskab til jer i dag, som jeg gerne vil, at I tager tager, og tager mere i jeres fremtidig virke, som læge. Et budskab om, at I har en vigtig rolle i, at vi får skabt et nært og sammenhængende sundhedsvæsen på præmiser. Men før jeg går for meget ind i, hvad jeres vigtig rolle er, vil jeg først tale lidt om de rammer, som I kommer ud i. Og hvad mener jeg somme rammer? Ja, det kan måske lide lidt kedeligt og abstrakt, men det rammer, der har rigtig stor betydning for, at blandt andet, I som læger, kan udfylde jeres rolle best muligt. Ligesom I også er med til at forme og udfylde den, og I får rigtig stor indflydelse på de rammer. Og det er så min, og regionens rådets opgaver sikrer, at I også har de bedste mulige rammer i vores sundhedsvæsen i hele Region Midtjylland. Og det er rammer, som kan være både vad de med siger i, og de kan være fysiske. Jeg vil starte med at sige lidt om de, hvad de med siger i rammer, for det er måske næsten de vigtigste. For inden for de seneste år, der er sket et paradigmeskifte i vores sundhedsvæsen. Det er et skifte for styring, efter det vi kalder DRG-vati, til, at vi i Region Midtjylland nu styrer efter vores målbildet. Et målbildet, som sætter rammerne for vores arbejde med de nationale politiske mål for sundhedsområdet. Det er et målbildet, der er vores bud på, hvordan vi kan koppe den aktivitet, som selvfølgelig er rigtig vigtig i vores sundhedsvæsen, med økonomi, og så kvaliteten for åbneromens sundhed for pengene. Så nu taler vi om, og vi måler på kvalitet, fremfor aktivitet alene. Det er det, vi kalder, hvad de baser af styring. Og det kommer I til, at høre meget mere om. De kommer over, hvis ikke I allerede har hørt om det. Og hvorfor så det er det skift? Ja, det er egentlig meget enkelt, fordi vi først og fremst skal huske, hvorfor vi er her. Vi må spørge os selv, hvad er vores eksistensberedelser? Hvad er jeres lægers eksistensberedelser? Det er patienterne. Vi er her for patienternes skyld. Det er patienterne sundhedsvæsen, og derfor så skal vi i sundhedsvæsen altid henle ud fra patienternes premiser. For en ting er sikkert. Vi får ikke skabt et nært og sammenhængende sundhedsvæsen uden jer unge læger. I skal tænke nyt. I skal udfordre os. Og I skal skabe forbedringer. Så I kan bidrage til sundhedsvæsen på patientens premiser, vi har brug for jer. Og det har vi, fordi I har taget en vigtig uddannelse. Vi har hørt, at det så gør, at den bedste uddannelse, måske i hele verden, og den bidrager faktisk direkte til kerneuddelsen i vores sundhedsvæsen. I har med jeres legeuddannelse her fra Aarhus Universitet, fået et stærkt fundament, at bygge videre på i jeres nu begyndende karriere som læge. En karriere og et arbejde, som er yderst meningsfuldt. For I kommer til at gøre en rigtig stor forskel for mange mennesker, både patienter og pårørende. Og i yderste tilfælde, der kan I jo gøre forskel på liv og død. Derfor innebærer jobbet også nogle helt særlige rettigheder. Sæt formuleringsmæssigt lidt på spidsen, så må I jo give giftstoffer til mennesker, når I ordinerer medicin. I må skære i mennesker, når I opererer. I må stikke rørre og slange i et menneske, når I behandler. Og hvordan end det lyder, når jeg siger det højt, jamen så er det jo i realiteten, det i må. Jeg vil bare sige, hvis jeg ikke gjorde det sammen, så rører jeg direkte i fængsen. Det jeg prøver at sige, det er, at med de rettigheder så følger jeg også et rigtig stort ansvar. Og det ansvar skal I tage på jer, og I skal tage det alvorligt. Jeg ved fra min kone, som Lars Bo sagde, der er praktiserende læge, at det kan være hårdt, at stå med så stort et ansvar. Ikke mindst, når man starter i job, som nyvedende læge. Men jeg er sikker på, at I vil møde store velvilje, mødekommenhed og også hjælpsomhed fra jeres nye kolleger. De vil og de skærer os, hjælp jer i jeres nye, vigtige råd. For I skal i ude at være en del, af et hold, og en del af en større organisation. I skal samarbejde og være på hold med andre og mere erfarende læger og sygeplejesker, terapøvder, lægesekretærere og teknisk personale for nævnt nogen af dem, men også I til folk og sådan nogle tyfere som mig. Ja, tyfere er jo faktisk også en del af det hold, der får sundhedsvæsene til at fungere, selvom de tit bliver skællet lidt ud på. Det er så vigtigt, at I fagner alle de forskellige fagligheder, som er møder på jeres vej og som får sundhedsvæsene til at køre rundt. Tiden er nemlig løbet fra enkel prestationer. Tar han han klar, altså ikke ureskolen alene længere, heller ikke selvom, det er i mange tilfælde at hjert læger, der skal tage lederskabet's rolle på sig for det skage. Derfor er det så utroligt vigtigt, at I i jeres videreuddannelse opøver jeres rolle i at fungere i tværfagligt time, hvor I skal arbejde tæt sammen med andre professionelle og sundhedsprofessionelle om indsatsen over for patienterne og for et velfungerende sundhedsvæsen. I kommer altid ikke langt alene. Tænk derfor i sundhedsvæsenes samlede leveringskede, så vi kan sikre gode, glidende overgangen og sammenhæng i patienternes samledforløb. Helt konkret kan det for eksempel være, at I sørger for at skrive nogle gode, forståelige epikriser, som er informativ, tydelige og brugbare. I jeres vigtige rolle som læge, det er også, at I skal være med til at skabe sundhedsvæsen på patientens premiser. Og derfor stiller vi krav til, hvordan I møder patienten. I skal være sikre på, at patienten føler sig hørt og forstået, når der er i for I med til at tage beslutninger om deres helbred og livsførelse. Det kræver, at man som læge er nærværende, det kræver man at lytne og imødekommende, så patienten får lyst til at måle på at inddrage sig i behandlingen. Hippocrates lægekunstens og lægelyftets fader, som vi jo vinder tilbage til, formulerer også lægegæringen kort og godt med sætningen, stod om helbredet, ofte lindre, altid trøste. Så husk, at I skal møde det hele menneske og ikke bare sygdommen. I har så brug for, at I kan skabe en god relation til jeres patienter og til jeres kollegaer i og på tværs af hele sundhedsfestene og det skal I have fokus på allerede fra dag et. Når I har første tid og dermed basussuddansen er ved at være overstået, så kommer tiden, hvor I skal til at vælge speciale. Jeg ved, at det kan være en svær beslutning at traffe, men I skal altså vide, at I ikke er de første, der har haft det sådan. Når jeg møder professorer, dygtige læger, det møder jeg rigtig mange af og andre faglige fyrtårne i mit arbejde. Og snakken falder på deres karrierevej. Ja, så er deres forklaring altså rigtig tit, at det egentlig er ret tilfældigt, at de er ind, hvor de er. De fortæller ofte, at de havde tænkt sig selv i en anden rækning, men så skete der dit og datts, og så mødte I den ene og den anden person, som fik afgørende betydning for deres valg og karriere. Og konklusion er altid, at de er rigtig glade for at være, hvor de er landet. Så I skal altså ikke nødvendigvis prøve alt ting af, bruge i stedet for, at jeg er sund fornuft, og mærke efter, hvad I er gode til, og hvad I interesserer jeg mest for. Personligt har jeg også trofet svær valg for min karrierevej. Jeg kunne være ind, hvis Alvar gået godt, og jeg har været i et symfonierokester, og jeg har spillet meget musik, men så valgte jeg på et skillepunkt i mit liv, politikken. Og det var uden at være helt sikker, men jeg gik alligevel den politiske vej, og jeg er glad for det i dag, så stol på, at tilfældigheder og vilje viser vej. At komme indelig i gang med specialevuddansen og tiden er, og vi har mange, der skal jo også være lidt formaninger. Vi har mange ubesatte specialevuddansets forløb, hvor vi mangler specialleger i mange specialer, og også på mange geografier. I dag, der befinner vi os indenfor Ringgaden i Aarhus, og jeg selv bodde her et par hundre meter herfra, på det, jeg synes dengang var den rigtige side af Ringgaden, hvor vi også er nu. Men det er vigtigt, at mange af jeg, langt største delen af jeg, også er ville til at bevæge sig udenfor Ringgaden, også udenfor Ringvejen, og udenfor Aarhus. Jeg er faktisk helt ude til vores regionshospitaler og til lægeklinikerne rundt omkring i regionen. Jeg er selv flyttet fra Aarhus til Horsens, hvor jeg bruger nu, og det er altså ikke så slem. Jeg vil derfor opfordre det at se op og se ud. Hvad er åbnet over for nye muligheder, andre specialer og geografier, inden I måske lige forestillerer lige nu, og kigge efter, hvor vi har særligt behov, for vi har altså brug for læger i alle 39 specialer på alle hospitaler, i alle mine praksis, og i alle dele af regionen. I alle leddækning er det selvfølgelig et rigtig vigtigt spørgsmål, som vi skal finde svar på, og det skal I hjælpe med, for I har en vigtig olle. I efterspurter, og patienterne har brug for jer. Så kan jeg læge, som I kan høre, så har vi ikke så få forventninger til jer. Forventninger om, at I skal være med til at udfylde og omsætte de, hvad de med sig rammer i praksis, i fysiske rammer, som jeg ikke er noget så meget ind på, som jeg heller ikke vil sige så meget om, men vil jo være at bygge nye hospitaler, og jeg er sikker på, at mange er også ved at opleve, at der er også gode fysiske rammer til jer som læger. Det har vi arbejdet rigtig meget på politisk. Nogle af jer vil stadigvæk komme ud og opleve nogle sexsængstur indenem dem, har vi ikke helt for afviklet nu, men forhåbentlig vil I også opleve gode fysiske rammer. Så vi har gode, værdimæssige rammer. Vi har gode fysiske rammer. Men der er altså forventning om, at I skal være med til at udfylde de rammer og omsætte også de, hvad de med sig rammer i praksis. I skal være med til at løfte opgave under ved nært og at sammenhænge sundhedsvæsen på besendlingspremiser. Så ja, I vil blive mødt med store krav, og I vil få et stort ansvar at leve op til. Men I skal videre sikre på igen, at I har fået en god uddannelse, der råster jer godt, og forberede jeg også på, at det kan være en svær øvelse for at finde balansen mellem privat liv og det krevne job. Det har vi selvfølgelig også et politisk ansvar for, men det bliver også jeres opgave. Så husk nu jer selv, for det kan godt være en bræt overgang at gå fra det mindre forbliktene studieliv, selvom jeg godt ved, at det er også forbliktene, men til et arbejdsliv som læge, og på samme tid vil I nok også opleve, at det er en enorm tilfredsstil til at komme ud i den virkelig verden. Selvom jeg ikke ved så meget om den, lad os bo, som du sagde, så ved jeg godt lidt om jeres virkelig verden, og det bliver nok en omstilling, selvom I også har set den, så bliver det selvfølgelig også en omstilling for jer. Og det er en verden, og det ved jeg noget om, hvor ressourcen er under stort press, og hvor borgernes forventninger til sundhedsvæsene det øges hele tiden. Og med sådan modsat rette tendenser, ja, der har vi brug for innovation og nytængdning, og ideerid om, og ordenligt meget velkommen. Jeg vil derfor slutte med at sige, velkommen til liv som læge, for nu er tiden kommet til det, som det hele handler om. I skal være i sær aflægget lægeløftet, et lægeløftet, der sætter ord på den lægegæring, så vi skal udføre, leve op til, og respekterer. Så endnu en gang et stort tillykke med dimensionen, og kandidatidlen i dag, jeg ser frem til at lære flere af jer at kende, inden som ansatte her i regionen, eller som nære samarbejdspartner i vores fælles arbejde, for mindre sygdom, og mere sundhed i vores befolkninger, i vores samfund. Jeg ønsker, at jeg er alle i godt nyt år i mere end én forstand, og heller lykke med alt det, der venter jer på den anden side af de her smukke, gule, mure. Tak for ordet. Som jeg har startet med at sige, så er det jo en eftermeddage, hvor vi ikke bare fejrer, at I har blivet kandidater, og lige om lidt lægerne, og jeg er allerede glædeløftere, men også en markering af andre akademiske mærkepunkter i sådan et fakultetsliv, og det, vi skal til nu, det er, at jeg skal promovere årets, eller det sidste halve års, doktor ved fakultetet. Det er Eichel Kelsen, som skal har modtaget fakultets anerkendelse og universitets anerkendelse, og nu er doktor medicin af. Det er en tradition, som man har på universiteterne, kan promovere doktorer på baggrund af en anerkendelse, er et væsentligt bidrag til videnskabens fremme, som det hedder, det vil sige, man skal have fået noget, og det har du så. Og så skal man, og det har man, det er ikke noget som hver en jeg eller andre ansatte for fakultetet bestemmer, det er farvfælder ude omkring i verden, som sætter så ned og grænsker alle de artikler, der det kan se grund for i opdagelser, som Eichel har bedrevet, som har anerkendt det. Og så er det også en anerkendelse, at betydelse ved en skabelig modenhed og det er jo rigtig vigtigt, at man på et fakultet også har doktorer, som har den internationale anerkendelse med sig. Så på den baggrund, så skal jeg østere rigtig hjerteligt tillykke med din velfortjente grad, du har nu ret til at bære ring, og du har den faktisk på i dag, og du har jo skrevet en overhandling, som har den mundrette titel, oligobased array analysis as an adjunct to routine cytogenetic diagnostics of hematological malignances. En bestseller, tror jeg godt, jeg kan sige, men jeg vil nu overrække dig at bevise, og så synes jeg, at jeg skal give Eichel en hånd, men ikke bare doktorgrader kan et fakultetet tildele, fakultetet kan også, og det er også en gamle tradition, eller universitetet kan, udskrive pritsopgaver, hvor man beder studerende om, at adressere et særligt videnskabel problem, som kan være presserende, og få belyst fra et fakultetetid. Og i 2017, så havde vi to medicinstudierende, Christian Emil Rex og Philipp Karl-Ane Ekkerström, som besvaret en pritsopgave sammen, og den har titlen, betydning af Beta2-receptor, hvor det lunge funktion under fysisk aktivitet hos yngre voksne, der er født med hull i hjertet. Og den har blivet også bedømt af professor ved fakultetet, og indstillet nu til Eifor i en pris, og den er bedømt til det, der havde accesset, og det er rigtig fint, og Eifor er også et bevis på, at jeg er stor arbejde, og jeg skal på hele fakultets vejnetag, og jeg er tusind tak for, at jeg kaster ud et opgave. Så jeg synes, at jeg skal give Christian og Philipp en stor hånd. Så nu skal vi til det mere alvorlige og heldigvis så for at kønge det hjælp af vores studieleder for medicinstudiet, professor Pia Hylsberg, som vil hjælpe med Europias navne op. Det, der skal ske, er, at jeg først vil be de nye læger om at rejse op, og stående hører på, at jeg læser lægeløftet op. Så kommer jeg op en efter en og bekræfter lægeløftet med jeres underskrift og jeres håndtryk, der er i officielt autoriseret. Så, jeg vil be om at rejse op, altså kun de kommende læger. Måske lige et godt efterlægeløftet består af fire ting, og jo som nævnt formuleret tilbage i 1815. Så efter her aflagt prøve på mine i de medicinsk kiroerske fag af vervet kunskaber, aflægger jeg her ved de løfte til viss opfyldelse. Jeg er endnu yder med, at ved håndsrejkningen pligtede mig, at jeg ved mine forretninger som praktiserende læge stadig skal lade mig være maktpålæggende. Efter bedste skønnet, at anvende mine kunskaber med fly og omhug til samfundet og mine medmændskerskavn. At jeg stadig vil være lige som hvidehedsfulde omsorg for den fattige, som for den rige uden persons ansigelse. At jeg ikke er ubeforret med åben bar, hvad jeg min enskab eller har erfaret og at jeg besøgne mine kunskaber fremdeles udvidet og i øvet gør mig bekendt med og nøje efterlivet de mig og mit fag vedkommende anordninger og bestættelser. Så må jeg godt sætte jer igen. Og Per, så starter vi. Månerhavge Andreasen Jonatan Mathias Beyer Camilla Bang Daniel Bajt Christian Orsø, bare op Danny Beck Johannes Beck Josefine Natalja Æster Venkendorf Mikaela Hede Bendingsen Jessica Almita Elinor Bjørklund Charlotte Rosenkrand Spodin Gete Stockvad Bræks Jakob Tang Bræks Natasa Barcovic Mette Rabeckbun Maria Brønd Mette Bøgehave Anibjav Christensen Mette Graverskår Christensen Rasmus Tører Christensen Signe Lind Christensen Kristine Kramer Kristiansen Viggel Højberg Kristiansen Søren Kristiansen Charlotte Rønd Klemmensen Nina Elsa Matilda Darbrugsen Jonatan Nørtoftal Anders Gøtter Dideriksen Maria Søga Dideriksen Katrina Hysje Drausbeck Karina Hasle-Odrejer Carline Durgs Lars Skov-Elker Alex Eriksen Janine Nørrskov Eriksen Stine Vestergaard Eriksen Anne Lundby Ernst Isebanksgaard Fensby Fille Bjang Haraldsted Vinsens Fesker Katrina Lind Flensborg Anders Sofie Brejenballe Frøilunde Signe Søbergade Junhe Sarak Leop Nikopan Gopalasingam Lils Ole Gravdal Kristina Bosgård Graversen Tia Fris Grønbeck Aranze Vinding Gulbeck Chirujan Gunaselan Kristina Hansen Jesper Slot Hansen Christopher Skålum Hansen Lars Hansen Mona Selholt Hansen Vera Magdalena Hansson Vibike Bjerge Hansen Pia Lunddorf Hagen Zinraun Haumøller Taranda Haksa Maria Neimann Herzgen Benedikter Barøjder Hesel Charlotte Jort Ina Marie Duholm Jort Jacob Jort Peter Jacob Jort Hansen Ingeborg Torb Hoffman Petersen Maria Gramhovi Anne Sofie Kro Holdam Henriette Honore Sir Hussein Cecilia Høbner Fredericke Emilia Opelitsøgsbrugråde Miriam Højholt Amalia Hårrup Anna Bystrup Jakobsen Karina Jakobsen Anne Bursa Jakobsen Nanna Stær Jakobsen Rune Lav Jakobsen Mathias Dinesen Jensen Nikoline Lund Jensen Nanna Rulighed Jæppesen Tanita Dreyer Jæppesen Peter Bøh Jessen Sørenhavgård Høst Johanssen Kanslott Jule Klare Marie Miste-Gård Jørgensen Michael Kajbjerh Henningsen Galmatias Karlsson Dennis Kemp Bogdana Vasilivna Golot Sofie Killegård Johans Peter Kip Luise Hallisø Kirkeby Camilla Kerskård Ina Luk Jolsen Kleist Andreas Engel Grav Jesper Julemand Grav Petrushka Anelise Gravnsø Daniel Christensen Mathias Hedegård Christensen Tina Bøhelund Christensen Sofie Krughav Sandra Tolstrup Kulmbag Birgit Birgmose Kønersen Mikkel Philholm Lange Anne Vesterholm Larsen Kristina Lindberg Larsen Mathias Ballalawasen Cecilia Lawasen Anne Katrine Levnert Tine Birgmose Linde Kristina Dahl Lindengren Victor Matthias Horns Højlisner Kristine Meiland Jungberg Chamele Chandravalan Logan Adle Wigil Lomstein Thomas Kendall Lund Agnes Henebjerh Lunde Tien Vinde Luang Henriette Arnhold Lydiksen Anja Bangskor Løngs Julia Løngholm Massen Morten Brock Moldbeck Massen Elfa Margaret Magnus Dottir Clarisse Medici Musa Andersen Menkallje Anne Lula Somenco Helle Frank Mørrebrother Gunhil Susanne Einersdottup Mikkelsen Nils Moslund Shasmin Mulkanovic Nelly Løgge Møller Thais Grismas Møller Frederik Husser Mårup Liene Bjerge Høv Nilsen Liene Haubjerg Jeanette Ydnesen Merteskov Nessen Monika Håll Nessen Rasmus Hansen Olsen Siret Skoveby Olsen Trine Meiland Olsen Cecilia Gottsk Ottussen Sina Årbæk Emil Holst Overgård Fadere Grønne Pakler Siserhøst Pahus Gilagerif Pajvand Omair Partesjahr Cecilia Høv Omair Partesjahr Cecilia Nører Pedersen Frederik Dale Pedersen Julia Krove Pedersen Sara Dietz Pedersen Marjoran Perinpam Mads Gamme Gård Pedersen Michael Henriette Pedersen Rikke Lange Lund Pedersen Gidde Luisa Poulsen Christian Nikolaj Poulsen Elias Robjarrasmusen Mads Bjørn Ratter Cecil Ravn Bjørj Elrøn Nardjester Dartie Anna Hartmann-Smidt Uise Brink Seidelin Alene Sikjær Kasper Staghøj Sætting Nina Mølgaard Skov Sandra Maria Skoudal Uise Skødt Steinemyller Ibeka Søgård Jærke Klits Søndergård Anna Rude Søndergård Anna Lønge Sørensen Kristina Hornshøj Sørensen Rikke Glindfad Tarphøj Uderhækland Teikland Vino Tannabalasingam Kasper Ries Tærkelsen Bare Maria Tornhøj Gira Mølgaard Torstrandsson Pernille Ostenfeldt-Toksvig Luise Tram Christopher Tusø Etrine Maria Tøfting Julia Hauer Wendelbo Majbridt Westergaard Michael van den Handel Westergaard Mathias Wavnstrup Anna Wunasek Lena Vest Jakob Spangård Silke Mette Træner Ørstrøm Turet Økland Og Astrid Marie Perto Østergård Endnu en gang til løgge Og heller løg frem over Lige om lidt så runner vi af med en fællesang Som har ligget på jeres stole Og endnu en gang er det med hjælp for Aarhus Universitetskur Som er blevet ledet af Diagent Søren Hansen Tak til jer Og her efter så er Fakultieta Universitetet Værdvægen forfrestning ude i Vandrehallen herude Og i Antikmuseet nede under Hvis I ikke har været derfor Så gå ned og se det Det er faktisk en oplevelse at være Så tusind tak til jer alle sammen for at komme her i dag Og gøre det til en fæstlig eftermiddag Og så tager vi fællesanget