 Kan I ikke lige fortælle lidt om, hvorfor I valgte at blive ingenører? Jeg mener, at jeg er så dum, fordi jeg troede, at jeg skulle bygge en brug. Du skulle blive en brug? Det var derfor, jeg blev ingenører, tænkte jeg. Det var så glad, at jeg liggte. Men det var det, jeg tænkte. Jeg skulle sku ud og bygge en brug. Det var fedt. Der er jo rigtig mange, der tager beslutning om at blive ingenører, fordi de gerne vil det sekset lave det nye højhus i New York, eller de her laver dem store brug. Det, du sidder arbejde med, det er afføring og vand. De virker ikke sekset fra start. Det er ikke lorten i røret? Nej. Det er processen bagved, og hvordan det bliver optimeret, og hvordan man finder de rigtige løsninger. Præcis. Det er også det, jeg synes, det er sjovt. Ja. Jeg startede med at bygge en brug, og så fandt jeg ud af, at jeg kunne faktisk gå her og blive lidt med en miljø, som var loveligt med at tænke mig i forhold til mine interesser. Så ja. Jeg hedder Jensi. Jeg er 35 år. Jeg er uddannet miljøingenører. Jeg sidder ved Aarhus Vand, som begyndelsprojektløder. Jeg sidder jo med Kloak. Det primære formål ved min opgave er at adskille vores regnvand for at spille vand. Og det gør vi, fordi vi ikke vil få regn. Vores vandløb, vores bugte, vores havnebesænger og hvad vi nu har i området, så derfor vil vi gerne adskille de to ting fra hinanden. Så det er det, vi bruger meget tid på at energi på, og udvikle nogle gode, holdbare, bæredygtige løsninger. Jeg elsker at kunne have noget med at give mine børn noget. Det er altid at sænke på fremtiden. Det er der med, at jeg kan være med til at give mit børn et miljø rigtigt billede. Altså være med til præget. Det skal lige være i resten af deres fremtid. Man har nogle værdier, som man kan udleve gennem sit arbejde. Hvis det er sådan noget, der jeg først så, ingen uddannelsen, der visste jeg, at det var noget, jeg kunne lave, som skabte værdige for andre. Og det er ud, man ved det. Alt det, I er nævner, de skaber, hvor de for andre. Og der visste jeg, at det var noget, jeg gerne ville. Da jeg blev færdig, så var der mange af mine medstudierne, der var meget fokuseret på at få de stillinger, som gav mest i lund. Og på det tidspunkt visste jeg jo godt, hvad en ny uddannelsen ører var. Og jeg visste også godt, at den vej jeg valgte, den kom til at gå lidt på kompromis, hvad man ellers ville kunne få i lund. Det, at det havde et lidt højere formål, nemlig at I mødekommende verdens færdigste, der ikke havde råd til noget at bo i, det opvejede den her jakke på at få den højste lund. Jeg hedder Jacob. Jeg blev færdigst som civilingenjør for ti år siden. Og jeg valgte at lave mit speciel bænvejen for den virksomhed, som jeg stiftede umiddelbart efter, der hedder Life Shelter. Det er en virksomhed, der hjælper med bedre boligforhold til verdens mest udsatte, både i flygtningelejre, men også intern for drevninger og slumkvarterer rundt omkring i verden. Men vi laver både skoler og bæredygtige fælleskykker. Vi er udvidere og hospitaler i nogle områder. Vi laver flygtning i shelters. De første prototyper lavede jeg i forbindelse med mit speciale på Engineers Studio. De virkede simpelthen så godt, at det vagt det store interesse af humanitære organisationer, men også investorer, og pludselig så var der banet en vej for at udvikle videre på det her. Det er selvfølgelig tæt samarbejde med nogle virksomheder, men også nogle humanitære organisationer, der forstår den lokale kontekst. Så vi er stadigvæk bare byggeman-bops, der kommer ind og hjælper i gang med en ny byggeteknik, der giver mening. Det var ikke meget elevator. Mit første arbejde var med i Vestas, hvor jeg skulle hjælpe med at lave kontor og fabrikker rundt om i Europa. Så det var ung, og så var det afsted, og jeg følte, at jeg stod med mange ting alene. I dag kan jeg sagtens se, at der var ret mange, der også kiggede mig over i skulderen, og kunne se, hvornår man var på vej ud af en galt vej, og så kunne de nogensinde dreje én ind igen. Så var det andet sted, man kunne få lov at løbe, og selv vurdere at tage regnet og finde ud af hvilken vej man skulle. Jeg hedder Jonathan. Jeg er 37. Jeg er direktør i en aktiminervækksomhed i Fadræsja. Der hedder C.J. Antelægbogler og Verv. Jeg sidder også som en egen af. Vi laver mange forskellige ting i min virksomhed. De store grammaskiner, der er ude og født i jord, er i doser, og det er i dumboar, hvor det er larmer og suser. Men det er også de mindre opgave, at det er også at tage ud og lave en omlægning af en genstlymning af en o, hvor man skal genoprette et naturprojekt. Det er lokal afledning af regnvand, hvor vi, i stedet for at føre det ud, til vores indlægge, så får de ind på de grunden, hvor det er altså det sivere ned, til grundmanden, som ikke belaster det system, som du har arbejdet med. Vi laver også boligbyggeri, vi laver kontorbyggeri. Vi arbejder en hel del for olieindustrien. Hjælper vi med at gøre den grunde, hjælper vi med at gøre den miljørægtige. Så vi slipper at få udslip, der kan få ordene enten vores drikkevand eller natur på andre måde. Er det du beskæftier, men de er rigtig forlængende, så er det en uddannelse? Er du uddannet byggningsingenører? Ja, uddannet byggningsingenører. Men hvilken linje er det? Jeg er anlægningsingenører, men det er egentlig ikke det, jeg bruger i dag. Men det lyder som om, det er det rigtige? Ja, det lyder som om, det er det rigtige. Men i dag er halvdelen vores forretning, det er byggeri og halvdelen, det er anlæg. Og jeg beskæftier mig i meget lille udstrækning med begge dele. Jeg beskæftier mig med renledelse. Jeg er med at udvide vores store kunder, lave saltarbejde. Jeg er med til at gennemgå vores tilbud, før vi sender dem. Jeg er med til at udvikle vores medarbejder. Så i dag laver jeg meget lidt selv, men jeg påvirker vores organisation til at gå den retning, og jeg synes, at den er rigtige. Ja, hvad bruger jeg min dag på? Som konstrukturensingenør, jeg tog jo retning af bærende konstruktioner. Der sidder primært at regne på en masse bygninger. Min navn er Diamirne, jeg er 25 år gammel. Jeg blev færdig for at lande. Nej, to år siden er det sådan nu. Jeg sidder som rådgiver inden for bærende konstruktioner. Det er en virksomhed, der er sådan på onsens. Min onkel, han bor i Udlandet, har nærmest bygningsingenør. Når vi plejer at køre i bil, så plejer han at sige, det har jeg været med til. Det har jeg lavet, og jeg synes bare, det var så inspirerende, at det skulle jeg også. Så det var det, der gjorde, at jeg startede. Jeg visste faktisk ikke, hvad uddannelsen den bid på. Jeg visste ikke, at der var så mange retninger. Jeg visste ikke, at der var noget, der hedde bærende konstruktioner og noget, der hedde energi og indeklima. Det blev overrasket over, men det var positivt overrasket over, at man så selv kunne gå ind og bage en vej for sin fremtid. Når jeg er med ind på arbejde, så starter jeg med at gå hen til min plads selvfølgelig, og så har jeg først min mail frem. Og så spiser vi i morgenet, som faktisk hver dag, omkring halv 9. Vi fokuserer ikke meget på et godt arbejdsmiljø. Det er med til at motivere os. Jeg regner på de stabiliserende vægge for at vinde at være. Jeg regner på fundamentet for armeringen i fundamentet. Så det er rigtig meget regnearbejde. Jeg finder ud af, om arkitektens drøm kan blive realiseret. Der er ikke plads til den her søjl, siger arkitekten til mig, men så må jeg finde en alternativløsning, flytten eller finde på en anden måde og løse problemet på. Jeg valgte bærende konstruktioner, fordi jeg kan rigtig godt lide at regne. Hvad siger du? Hvad er det fede ved at regne? Det fede ved at regne er, at du sidder med et problem, og når du så kommer frem til noget, som giver mening, og det hele går op i en høj enheten, og så lige pludselig ser bygget ud foran sig, det er det, jeg synes er det fede ved at regne. Det er, at du har lige siddet at regne på noget en bjelke her og en tølle her og en tølle her og nogle vægge, og så tager jeg ud, så har entreprenøvernen tørret for at det bliver bygget, og så står jeg og kigger på det, og så tænker man bare, ja men det står der stadigvæk altså, det er ikke faldt sammen i nu, som har der været noget rigtige ved det. Den følelse er simpelthen ret fede. I starten, jeg husker, jeg har faktisk de her tæt på et regnende besætning, som jeg dimensionerede, der lavede en bestemt form, fordi randsning skulle være perfekt, og så kom jeg forbi, så tænkte man, ja det spiller bare det der, og det var mit første regn vanskebesætning, jeg var der ude og kiggede en gang i starten, og entreprenøverne sidder gradet, uuuh, hvordan er det færdigt, men det er mega fedt at stå og se noget, men har, at det bliver til noget, og det er brugt at folk synes, at de siger, åh det der er passænger udskødstået, og se, så det er fedt. Jamen jeg tror det er super, hvad at sige kort her, og så ser vi tusind tak for det.