 Hvad er magt for noget? Hvor kommer magten fra? Og hvordan får magten lov til at blive ved med at være magt? Det er nogle af de spørgsmål man kan stille sig, når man ser hen over det 20. og 100. industrielle USA. Stiller spørgsmålet om, hvordan kan det være, at nogle accepterer at blive ledet af nogle andre? Det er faktisk et paradox, vi har at gøre med her i USA. I den ene tid har vi en meget stærk tanke om frihed oglighed, at alle er lige over for hinanden. Det ligger helt tilbage i grundlæggelsen af det moderne USA. Men samtidig så ser vi, at den industrie, der vokser frem, det samfund, der vokser frem i USA, er et industrissamfund, hvor der er en høj grad af forskel på dem, der leder og dem, der bliver ledt. Så hvordan kan den her magt fastholdes? Hvordan kan den blive gjort mere stabil? Det er et af de rigtig interessante spørgsmål, som mange sociologer har stillet sig gennem tiden. I den her forlægelsen vil jeg se på, hvad det er en, der kan forklare, at der har været den her tilslutning, at man har lavet sig lede, at man har accepteret de her industrielle herredømme, som det hed i gamle dage, i det 200-hunders USA. Hvordan kan man sikre magten? Magten kan ikke bare være magt, den måsikres på en eller anden måde, også i industrien. Der er forskellige måder, som kontroll eller samtykke er blevet opnået på. For det første, gennem en form for praksis i industrien. Her er det for det ene, altså, simpelthen tvang om magtanvendelse. Altså, at nogen har tvungen om andre til at arbejde på nogle bestemte måder, under nogle særlige forhold. Jo længere vil gå tilbage i vores historie tilbage til slutningen af 1800-tallet. Jo mere baske og hårdere var forholdene i den amerikanske industrie. Så altså, simpelthen tvang er selvfølgelig en måde at bevare magten på, inden for industrien. En anden er en ændring af arbejdspraksisen og arbejdsprocessen. Altså, at der er nogen der, så at sige, Europakontrollen over, hvordan der bliver arbejdet. Det er noget, man særligt gør omkring starten af det 200-hundre, hvor at lederne i højre grad forsøger, og Europakontrollen over, hvordan arbejdet bliver ført på de amerikanske industrivirkksamheder. Hvor de her egentlig førstefremst handler om noget fysisk områkering af arbejdsproceser, eller desiderer tvang, at det er på den måde, at kontrollen i industrien er blevet fastholdt, så er der selvfølgelig også et element mere, nemlig legitimering. Hvordan sørger man for at begrunde en særlig form for praksis? Det er sådan med alt form for magt, at det næsten bliver kaldet til, at legitimere sig, at det ret færdigt gør sig. Magt kan ikke bare være magt, men magt skal altid finde på et argument, hvorfor den er magt. Sådan har det været i moderne samfund, og sådan har det været meget ofte også før. Så på den ene side ser vi altså, at magt skal blive fastholdt på en fysisk måde, gennem måden, som arbejdet bliver organiseret på, gennem desiderer tvang, men på den anden side ser vi også, at magten bliver legitimeret, den kalder på at blive begrundet. Så hvorfor er det så, at de mange vil blive ledt af de få? Traditionelt. Når man ser hen over hele det 200 og 100 og ser på, hvordan den amerikanske ledstændning har udviklet sig, så siger man faktisk, at den har sådan en form for progressiv udvikling. I den første fase, som går ind til slutningen af 1800-tallet, så var det først og fremmest tvang. Altså, langt hende af vejen var en af de magtformer, man anvendte, desiderede tvang, desiderede discipline måder, hvorpå man kunne få folk til at gøre det, man ville have dem til. Altså var det en form for praksis, som har kendet tegnet ved tvang, hård discipline trusler om vold. Vi ved som sagt, at industrins historie er en voldelig historie også i USA, og allerede her i starten kan vi se det her i den her meget hård industrie. Og måden man begrundede det på, tidligt var vi en form for social Darwinisme, i den om survival of the fittest. Der er nogen, som kommer ovenpå i samfundet, og nogen bliver i det spun, og det er sådan set godt nok på den måde sikre naturen af de stærkeste overlever. Så det var en meget hård hendet retorik, kan man sige. Det var en meget hård retorik, som begrundede, hvorfor tvang og vold var i orden. Så sker der et skift fra omkring starten af det 20. og 100, hvor det er en anden form for kontroll, en anden form for makt, der vokser frem. Ved scientific management en tidlig, klassisk ledeltidstheorie, kommer der sådan en form for rationalisering af arbejdsprocessen. Hvor man får sørget for, at det er lederen, der i høj grad bestemmer over, hvordan arbejdet bliver organiseret, man strømliner produktionsprocessen, og her taler man virkelig om en ny form for adfærdsregulering. Måden det bliver begrundet på er så en anden form for retorik eller ideologi, om man vil. En form for utilitarisme, der siger, at det her, det system er i alles interesse. Det er både godt for arbejderen, og det er også godt for lederen. Det er sådan et central element i den her form for rationel retorik, der ducker frem. En rationel retorik, der betoner, at vi kan lave nye systemer, og vi kan rationalisere, og I kan få en egnyttet ud af det her nye system. Derfor skal vi acceptere det industrielle herdømme, altså fordi det er noget som alle som individer for allermest ud af, allermest ud af den her systematisering af arbejdet. I en tredje fase, sagde man oprindeligt, kommer der sådan noget andet frem. Man begynder at gå væk fra scientific management og hinne til noget, der hedder human relations. Fokuserer altså mere på de menneskeligere relationer i industrien. Fokuserer på arbejdernes tanker og følelser på kommunikation, og begynder mere at tale om ledelse, hvor man tidligere har talet om management. Vi ser en anden form for retorik eller ideologi, der vokser frem, netop noget om fællesskabet, fællesskabfølelsen, og det bliver en form for normativ retorik, der betoner, hvordan den enkelte er en del af den større helvede fællesskabet, og det er den form for retorik, som begrunder den magtform, som vi finder på det her tidspunkt. Som I kan se her, så er der grundlæggende to kontrollformer, som er to retorikformer i det moderne, industrialiserede USA. På den ene side, den rationelle retorik, på den anden side, den normative retorik. Det er nogle begreber, som man abstrakt kan tale om, men jeg skal lige se på, hvad der gemmer sig indenom. Den første taft altså afsæt i det rationelle individ, i individet, som har sin egen interesser. Og den anden taft afsæt i det emotionelle og sociale individ, så der er nogle forskellige forstillinger om, hvad mennesket er for en størrelse. Den første fokuserer på egen nytte, og den anden fokuserer på fællesskabet. Når man tager en ledelsesbo frem, også i dag vil man meget tid kunne se, hvordan den enkelte er runnet af den ene form for retorik, eller runnet af den anden form for retorik. Den første her foreslår tekniske løsninger til produktivitets- og effektivitetsforbedringer, hvor den anden mere fokuserer på de menneskeligere relationer, fokuserer på at skabe samme højeregiv igen fællesskab, værdier, loyalitet, insisterer på, at vi er et del af et større, hele en større, enhed som arbejder fælless frem mod et fælles formål. Og hvor den første ser manageren som den her tekniker eller ingenør, som kalkulerer og regionaliserer og ser organisationen som et system, der kan optimeres, så ser vi her over lederen som en, der tager moralisk lederskab, er visioner, går foran og tager sig af arbejdernes følelser og sociale behov. Så det er næsten to forskellige verdener her, to forskellige måder at begrunde makten på og fastholde den på, som vi ser til forskellige tidspunkter. Indtil for omkring en 20 år siden, der troede man faktisk, at man kunne fortælle den her historie på den måde, at først havde vi en makform, der breder og deciderer tvang, så gik vi over til den her form for rationalisme, som handler om egen nødtede om at optimere systemer, og så begyndte vi meget mere fokuseret på menneskers medarbejdere, tanker og følelser og behov. Men omkring i 92, der kommer der en ny artikel på banen, som fuldstændig bruder med den her traditionelle historie. Det er en artikel, der er skrevet af to organisationsteoretikere, der hedder Stephen Barley og Gideon Kunda. Og det, som de siger, er faktisk, at i stedet for, at vi har en overgang fra tvang til normativ kontroll, til rationelt kontroll, så ser vi sådan en pendul bevægelse, mellem rationelt kontroll på den ene side, og normativ kontroll på den ene side. Så vores samfund har ikke bevæget sig, det amerikanske samfund har ikke bevæget sig, fra vold og tvang i industrien, over til den her rationelt kontroll, og så hen mod normativ kontroll, men bevæger sig mere frem og tilbage, mellem den rationelt kontroll og den normativ kontroll. Det, som de gør opmærksom på, det er, at allerede fra omkring 1890-1900, var der en bevægelse, som hed industriell, bedring, normativ bevægelse, som fokuserede på fællesskabet. Man gik ind og sagde, vores industrie er præget af de her hårde konflikter af denne her vold også, og vi må kunne gøre det på en anden måde, så man begynder at lave forskellige velfærdsordninger til arbejder. Man oprater hele fabriksbyer, hvor man tilbyder rekreation, hvor man tilbyder alt muligt, som ikke lige har noget med arbejdet at gøre, men som man om muligheder man har, hvis man arbejder et sted. Man begynder at dele det økonomiske overskude på en mere lige måde. Man begynder så småt at interessere sig for, hvordan kan vi hjælpe med at give skole til nogle af børnene ved de forældre, der er ansat i industrien. Så der var sådan en voldsom bevægelse i USA, som hed industriell, bedring, allerede på det her tidspunkt, som faktisk handlede om virksomhederens sociale ansvar, som vi vil kalde det i dag. Så sker der et skifte hende imod scientific management, som handler om, at man fokuserer på, hvordan kan man rationalisere og effektivisere arbejde. Og hvor man siger, at hvis vi kan gøre det, så kan alle individer også blive mere rige. Så det er altså et skifte mod en rational retorik. Igen kommer der en form for mithedsfornæmmelse, kunne man næsten sige, med det her system. Og der kommer en reaktion på scientific management, fordi det var på mange måder et system, som nok gjorde arbejde meget mere effektivt og rationaliseret af det. Men hvor man også begyndte at underse over, kan vi ikke mere betragte mennesker ud fra deres sociale behov og deres emotionelle behov. Kan vi ikke sørge for at integrere dem i nogle grupper på arbejdspladsen? Så omkring starten af 1920'erne, der kommer der sådan hele gruppetænkning frem. En fællesskabstænkning. Hvor vi inden for organisations og ledelsesætning, bliver befruktet af social psykologien, af den psykologi, som interesserer sig for, hvordan forskellige grupper harmonerer med hinanden, virker i forhold til hinanden, og hvordan individ kan indgå i en gruppe. Så der kommer altså en normativ retorik ind, en normativ strømling, som siger, industrien er god, og lederskabet i industrien er god, ikke bare fordi den tjener individer, men fordi de kan blive integreret i et fællesskab. En af hovedepersonerne i Human Relations, Elton Mayer, en australisk industri psykolog, siger lige frem, at den moderne industri var med til at ødelægge samfundet. Den gjorde folk fremmedgjorde fra det nye, hjem som de sådan set havde, virksomheden, og forsøgte at sige, hvordan kan vi gøre det her på en bedre, mere human måde, mere social ansvarlig måde. Så der kommer en modreaktion mod scientific management på det her tidspunkt. Så skifter vi igen over mod noget, man kunne kalde for systemrationalisme. Igen bliver man optaget af, hvordan kan vi lave det mest effektiv, optimale organizations system. Man bliver inspireret af nogle tidlige computer, og man bliver inspireret af nye teknologiske landvendninger, som det senere kommer til at vise og vede, at vi kommer på morgenen. Og forskellige andre ting, som operationsforstning og logistik-tekniker, glider ind i den her systemrationalisme. Og man fokuserer altså igen på, hvordan kan vi lave et rationelt, planlagt organizationssystem. Og det minder på mange måder, og er ting, der kommer fra scientific management. Omkring midten 80, og man skal sige omkring med de her tal, sker der et skift igen. Vi kommer over mod organizations kultur, som bliver den helt store metafor, og den helt store tendens, inden for organizations og ledelses teorierne. Det er sådan, at på det her tidspunkt, begynder amerikanerne blandt andet at se, at japanerne overhaler dem på konkurrence og effektivitet. Og de spørger sig selv, jamen, vi har jo sådan cirka den samme teknologi. Så hvad er det japanerne har, som vi ikke har? Jo, det er en særlig form for kultur, en særlig form for korpson. Hjemme i Danmark er der eksempel på aversleder, som forslår i dagbladene, at vi skal til at synge på arbejdspladsen om morgenen, for at vi kan få den rette korpson, fordi kultur er nu det, der skal fremme produktiviteten. Og ikke så meget har man her ingenøren, som bevæg med at rationalisere, se på, hvordan vi kan effektivisere arbejdsprocessen. Nej, vi skal have mere geist, holdere osv. Det er de her ting, som er centrale for den normative returik, som vi altså genfinder på det her tidspunkt. Omkring 2.90, igen omkring 2.90, kommer der et nyt studie, som siger, at i dag er vi faktisk på vej, har vi bevæget os ind mod en rational returik, med sådan noget som business process re-engineering, hedder det lean management just in time, som handler om at rationalisere, effektivisere, outsource og så videre, og sådan er blevet meget fremherskende, i takt med den økonomiske globalisering. Så nu er den rational returik ikke indkommet i højsædet. Det er nogle hovedtendenser, så det betyder ikke, at de andre, den anden returikform forsvinder, og i dag ser vi rigtig mange populære ledelsespørger, der handler om at skabe community, team spirit, og skabe det store fællesskab, som arbejder sammen mod et fælles mål. Så det er ikke sådan, at det er en afløs, og det er andet. Mange vil også sige, at vi faktisk har nye ledelsestheorier, som går meget tæt ind på, og sige, at den enkelte, det enkelte personens fællesskabsfølelse og engagemange og passion og sådan noget er meget vigtigt for virksomheden. Så det er ikke sort og vit. Lad os prøve at afrunde her. Vi kan altså se, at hvordan er magten blevet legitimerede, og hvordan er den blevet fastholdt i det 20. og 100. USA? Ja, der har været en slags pendul bevægelse mellem den rationelle og den normative returik. I nogen perioder har vi fokuseret mest på egen nytte, i andre perioder har vi fokuseret mest på fællesskabet. I nogen perioder har lederen skulle være en, der regionaliserer arbejdsproceser i andre perioder, her hovedvægten vader på en, der kunne skabe fællesskab og samhøjhed. Og faktisk viser det sig, at der er en sammenhæng mellem de her pendul bevægelser og økonomiske konjunkturer, sådan er de perioder med lavkonjunkturer. Der har man faktisk haft en normative returik og forsøgt at fokusere på, at vi kunne skabe mere motivation ved at fokusere på menneskelig relationer og på fællesskæbsfølelser i industrien, hvor imod i høj konjunkturperioder har vi optaget mere af teknologi, rationalitet og nytte. På den måde kan man se, at historien har udviklet sig. Det betyder som sagt ikke, at den ene returikform, så den afløser den anden, men det er at forsøge på, at give et slags overblik en fornemmelse for, hvordan magten er blevet litimeret inden for industrien i det moderne USA. Tak.