 Les tres característiques d'una bona oradora serien una expressió facial, l'expressió corporal i un ton de voz que se vaya modulando según el discurso. Un bon orador ha de tenir una miqueta de tot. Ha de saber treballar una mica sota estrès per preparar-se el tema. Ha de saber acceptar que no és perfecte. Ha de tenir agilitat mental, improvisació i sobretot moltes ganes, moltes ganes d'aprendre i de donar-ho tot. Jo diria que a l'hora de valorar un debat, hi ha dues coses importants d'una banda laboratòria, que és la part formal, que fa referència a l'expressió facial, a la gesticulitat, a la posició, al moviment per l'espai i una part que té a veure amb els continguts, que és presentar una tesi sòlida i una argumentació que estigui quarent, variada i estigui qüestionada. I evidentment la pompeu, una cosa que intentem, és que el contingut sempre tingui un pes més rellevant que la forma. La formació a la universitat va molt més enllà dels plans d'estudis. La universitat és un espai on apènden altres competències que n'anomenem transversals i que, a vegades, en espais més flexibles, com la Liga Doratòria, hi ha una oportunitat d'adquirir, uns coneixements, uns continguts, però també unes destreses que els seran molt útils per la seva vida professional i també personal. La Liga de Debate a la Universitat és fantàstica. La meva carrera d'economia està bien que sepamos de debate per a carreras en las que es fundamental, en el derecho, como doble grado. Entonces, me parece una muy buena idea y por un precio muy bajo nos han dado una formación fantástica, me parece. Yo que no sabía nada de debate, he conseguido llegar a una semifinal, así que no puedo estar más contento. Quan fem la fase de formació estudiem els tipus duradors, estudiem els tipus d'argument, el tipus de falàcia, treballem com crear línies argumentatives, com construir un bon argument i després fem tota una part del que és la comunicació no verbal i allà sí que fem més els aspectes de forma. Realment trobo que mitjona és un temps adequat. Si és massa, tens massa d'estona per fer masses voltes i anar-te'n per les branques. En canvi, mitjora et manté l'atenció d'haver de ser àgil, però alhora tens prou temps per fer una mica d'argumentació lògica. Realment és com una carrera, un sprint. Nos sentamos los tres en la mesa y empezamos a pensar en voz alta y depende de qué tema sea nos dividimos un... Bueno, tú buscas los exordios, tú busca algo más emotivo y los argumentos los intentamos idear entre los tres buscando muchísimos artículos y evidencias para que los intenten soportar y también muchísimas definiciones que nos puedan favorecer en lo que vamos a exponer. Y bueno, pues luego ya es mucho componente de puesta en escena, de cómo nos movemos, de cómo hablamos y sobre todo de si comencemos al final al jurado, ¿no? El meu mètode, normalment, és posar-me, abans del començar el debat, posar-me en els peus de l'equip contrari. D'aquesta manera, faig veure com si fos de l'equip contrari i avanja amb arguments. Així, més o menys, m'espero, com vindran i, amb el temps, intento buscar-me. Tot i així, sí que és cert que en molts cops et trobes coses que no has pensat i has d'improvitzar. Llavors, al final, és pràctica, pràctica i pràctica. Però, sobretot, aquest exercici d'empatia ajuda bastant.