 Det emne, jeg vil tage fat på i dag, handler om det, vi kan kalde fødevarssikkerhed eller om, at nu er mad nok til alle her på kloden, og de udfordringer, som der er knyttet til det. Hvis vi ser på landbruget, og ikke kun i Danmark, men på hele verden, de udfordringer, der tegner sig i løbet af det her, og hun er i virkeligheden allerede i løbet af de næste 10, 20, 30, 40 år. Så vil verdens befolkning i løbet af de næste 30, 40 år vokse fra de nuværende cirka 6,3 milliarder mennesker til godt 9 milliarder. Og de skal jo have mad alle sammen, og de skal helst have mad nok også. Samtidig er det jo således også, at der er et stigende forbrug af kød. Det er det, vi er venne tilbage til, som yderligere forstærker det der behov for at producere mere mad nok. Så er det ikke kun menneske, der skal have mad. Det skal vores biler faktisk også. Vi skifter i stigende grad vores olie og benzine ud med biobrandstoffer af forskellige art, både biodies eller bioetanol, og det kræver også landbrugsareal at producere. Så skal landbruget også bidrage i øvrigt til at løse nogle af verdens fattigdoms problemer. Primært for de omkring halvdelen af hele verdens befolkning er afhængig af landbrugsproduktionen på en eller anden måde i øjeblikket for at skaffe udkommet i dag og vejen. Så det med at udryde fattigdom hænger også utroligt meget sammen med udvikling af landbruget. Vi har pres på vores ressourcer, også de ressourcer, der knytter sig til at producere fødvarer, producerer mad nok. Og det drejer sammen både vores jord, vores vand og de næringstoffer, vi også skal bruge for at sikre landbrugsproduktionen nok. Og samtidig, oven i alt det, har vi så klimaet og klimaindringerne, der i øvrigt også presser vores samfund og vores muligheder for produktion. Tager vi det grundlæggende spørgsmål, så handler det jo om befolkning og befolkningsvækst. Helt i vis er det så ledes, at vi regner med, at i de kommende årtier vil hastigheden, hvor med verdens befolkning vokser, vil den aftale. Som det fremgår af figuren her, så er det jo især i udviklingslandet, at vi har haft og stadig har en voldsomstine vækst i befolkningen. Det er også i de lande, at fattigdomen er størst. Og ofte der, hvor det kniver mest med at få øget landbrugsproduktion og få produceret fødvarer nok. Og den koppling er utrolig farlig for problemerne omkring sundt og problemerne omkring fattigdom. Så befolkningsvæksten er nøg knyttet til de her problemstillinger. Hvis vi nu tager og kigger på, hvordan er det gået med vores produktion sådan af fødvarer samlet set, så har vi haft og har stadig en stigende kornproduktion. Når det drejer sig om nogle af de andre afgrødder, rådfrugter osv. Det er for eksempel sådan noget som kassava, der er en af de traditionelle fødvarer i Afrika, Sydenforsaharie. Der findes en række andre rådfrugter, som også er traditionelt brugt. Der har vi ikke i samme grad haft en produktionsstigning. Værdens fødvarerforsyning er i stigende grad baseret på kornprodukter af forskellige slags majs, ved, ris, som nogle af de langt mest dominerende. Udover det har vi også en stadig stigende produktion af kød. Det drejer sig stortid om alle former for kød, men især også kød og fjerkkrig har været stærkt stigende over tid. Og ser vi bare på tilbage fra 1960 og frem til omkring nu, så drejer det jo sig omkring en fire dobling eller så af de her produktioner. Når drejer sig om fjerkkrig, jo endnu mere faktisk næsten en tid dobling. Vålsomme stigninger i forbruget af kød på verdensplan. Og det er jo ikke kun drevet af, at vi har en stadig stigende befolkning her i verden. Det er også drevet af en stigende velstand. For når folk bliver riger, øges der typisk deres kødforbrug. Det ser vi også i udviklingslande i øjeblikket. Især nogle af de hastigt udviklinge lande som for eksempel Kina, der har, hvor befolkningen har en stærk stigende kødforbrug. Det putter yderligere press, kan man sige, på verdens fødvejersystemer. Fordi når vi skal have fodret en tur igennem dyrene, så mister vi en stor del af den energi, der var i det her korn. Eller hvad det nu er, vi fodrer dyrene med. Den energi kan vi så ikke bruge til andet, så at sige. Tar vi kødforbruget per person det årlige kødforbrug, så er her vist nogle opgørelser af det. Som også viser et stigende kødforbrug over tid i mange lande. Tallene her for Danmark er nok en smule overdrevet, fordi det er meget højt tall. Her er i virkeligheden knyttet til en underrepræsentation, kan man sige, af vores landbrugsexport. Noget af det kød, som har anført den her statistik, som danskerne har spist, er i virkeligheden eksporteret. Men selv i Danmark har vi nok haft en stigning i vores årlige kødforbrug fra, måske omkring en firs kilo kød per person om året tilbage i firserne, til nu omkring 100 kilo. Tar vi som et andet eksempel Kina, så er de gået fra omkring 15 op til 50 kilo. I USA ligger man omkring 125 kilo, har også haft en stigning. Stort set alle steder har der været stigning. Det hænger sammen med den der stigning især i mellemklassen. Den globale midelstand er bokset ufatteligt meget i omfang, og vil også gøre det fremover. Der er masser af problemer knyttet til det her medkødforbruget. Ikke kun de her bæredygtige problemer med at producere tillstrækkeligement, der er det. Der er man også afskelig i sundhedsmæssige problemer knyttet til det. Både krisløbssygdomme, krift og linne. Så det sundhedsmæssigt anbefaldet ligger på omkring en 3-400 gram kød. I hvert fald er det det man kalder rødkød, altså fra fire benede dyr. Der ligger vi i Danmark på godt 3 gange så meget, og som vist er det samme i stortidt alle industrilandet. Hvis vi skal ned på det her kødforbrug, så vil vi have løst en del af de problemer, vi står over for, med hensyn til at kunne skaffe mad nok til alle. Ellers er jo en del af løsningerne på det altsamme. Selvom selvfølgelig at øge produktionen på verdensplan. Det handler ikke så meget om at skaffe ny jord at dyrke landbrug på, selvom det også sker i mindre omfang. Men i virkeligheden er i løbet af de sidste 30-40 år er verdens landbrugsarial kun øget med omkring en 5% eller så. Det er det vi bruger til at producere fødevarer på. Der er ganske vist rydet skovet osv. rundt omkring, men der er også forsvundet landbrugsarial enten, fordi jorden er blevet ødelagt til landbrugsformål, fordi vi har overudnyttet det, der er blevet ørkenlandelse eller lignende, eller fordi landet er gået til byforomål eller måske nogle steder til skovrejsning. Så vi skal basere os på, at vi kan øge udbytterne. Per arialindhed. Og det er også sket, kan man sige, i de fleste af de her landbrugsafgåder. Vi kan se udbytterne, siden 60'erne på de fleste landbrugsafgåder er mere end for dobblet. Så det er i virkeligheden en god historie. Men hvis vi nu ser lidt nærmere på, hvordan er det egentlig gået med de her udbyttestigninger? For det er nemlig således, at hvis vi nu skal efterkomme de her globale efterspørgsel, efter fødevarer, som vi må forvente, øges med en 70-100% over de næste 40-20 år, godt og vel. Jamen så skal vi have årlige udbyttestigninger på omkring en 3%. Sådane udbyttestigninger, havde vi faktisk også tilbage i 60'erne og 50'erne. Men vi har ikke haft det. Vi har ikke haft det de sidste 10-20 år. Der har udbyttestigningen ligget noget lavere mellem en 1-2% om året. Så det har ikke nok, kan man sige, til, at vi kan skaffe den fornødende mængde fødevarer til både vores dyr og til mennesker. Og så har vi et meget stort problem på verdensplan i øjeblikket. Og det er en voksende antallet mennesker, der ikke får mad nok hver dag. Steenes sult. Antallet af mennesker her på kloden, som mangler mad, har ligget på godt 800 millioner i en lang år. Rækket faktisk flere og 10er. I forbindelse med FNs år tusind målsætninger, det man også kalder 2015-målene, fordi de skulle nemlig helst være nået inde 2015, har man sat som en af målsætningerne, at ekstrem fattigdom og sult skal halveres inde år 2015, og på lidt længere sikt skal det helt udrydes. Hvordan er det så gået? Når det drejer sig om sulten, så har den faktisk været stigende. Vi har nu mere end en miljard mennesker, der ikke får mad nok hver dag. Det er der en række årsager til. Meget er det knyttet til de stærkste stigende fødvarepriser, vi havde tilbage i 2007. Som var en konsekvent af mange årsager, både at mere og mere af kornet faktisk bliver brugt til at lave biobrandstoffer af, at vi samtidig havde rekordlave lager af korn i sager. Faktisk har vi stadigvæk meget rekordlave lager. Desun havde vi noget spekulation i markedet, der var penge dengang. Det var før den finansielle krise. Der var penge til at gå ind og spekulere i markedet. Desuden havde vi en række fejlslagende høst rundt omkring i verden, blandt andet forsaget af ændringer i klimaforholdene. Så mange forskellige årsager gjorde, at vi fik eksploderende priser. Er der noget, som fattige mennesker ikke har råd til, hvis de skal skaffe sig mad nok hver dag, så er det, at fødvarepriserne stiger. Så alle de årsager har gjort, at vi nu står meget langt fra, at nå FNs og tusind målsætning, når det drejer som fattigdom og sundt. Fordi det handler jo om forsynningssikkerhed, at sikre mad nok til alle. Det her man forsynningssikkerhed handler jo om, at vi til en hvert sted og en hvert tid har tilstrækkeligt med sunde og nærne fødvejere. Det er ikke et problem for os her i den industrialiserede del af verden, men det er det altså mange steder ude i den fattige del. Det handler ikke kun om produktion af fødvarer, fordi hvis vi ser på verdensplan, så bliver der som en produceret mad nok. Det handler lige så meget om adgang til fødvarerne, og det er knyttet til fattigdom. Fattige mennesker sulder ikke, fordi der ikke er mad nok rundt omkring at få. De sulder fordi de ikke har råd til at købe det. Og så er det et andet aspekt af det, som også handler om udnødelse af fødvejerne, altså sundhedsmæssige aspekter. Det kan bl.a. knytte til vitamin, mangel af vitamin og lignende, men også til at syge dom med diareg og så videre, at man selv, hvis der måtte være fødvarer nok, ikke kan udnytte det. Jeg vil lige knytte et bemærkning til det her med biobrandstofferne, som jo en af årsagerne til de problemer, vi havde i 2007. Fordi de med biobrandstoffer er en del af politikken i rigtig mange lande her på kloden. USA har haft en meget stærk politik omkring at fremigse at bioetanol baseret på majs. Brasilien har i mange år gjort det baseret på sukkerrør. EU har også en politik som går på, at vi i stigende grad skal erstatte vores forbrug af benzine, og især diesel nok med andre hvidevarende kilder, og det der er som biobrandstoffer. I øjeblikket er det jo baseret på første generations teknologi, hvor vi laver koren eller olieholdige frø, det er for eksempel raps, om til enten bioetanol eller biodiesel. Det kræver, at vi dyrker de afgåder, typisk koren, raps eller lignende på arealer, som vi jo ellers kunne bruge til fødvareproduktion. Så den politik, som rigtig mange lande har med at forsøge at fremme biobrandstofferne, driver jo i virkeligheden fødvarepriserne op i hvert fald potentielt, og de driver i hvert fald verdens lager af koren osv. ned, og det er så der, at de mulige konsekvenser måtte være for en eksplosion, kan man sige, i fødvarepriser. Fordi får vi så nogle fejlslagende år med dårligt klima, dårlig høst osv. Jamen så får vi mangel i markedet, så får vi spekulation, så får vi stærkt stigende fødvarepriser, så får vi sundt. Så udsikten for den her fødvareforsyning er jo sådan lidt blandet. Hvis vi tager fødvareproduktionen, så ser vi faldende væksthastigheder i den produktion. Heltivis har vi også en faldende væksthastighed i verdens befolkning, men vi har en stærkt stigende middelklasse her i verdens, som vil efterspørge mere mad, end de fattige gør, fordi at middelklassen i ser er stærkt kødsvisende. Så det vi skal gøre er, at vi skal øge verdens fødvareproduktion, primære produktion med omkring 90 % frem til år 2000 og 50. Det er omkring 1 milliard ton korn, 50 % for øgelse cirka. Vi skal knapp for doble verdensproduktion af kød, og vi skal mere end for doble verdensproduktion af søjrebenner, for vi kan nå det her. Søjrebennerne er jo især nødvendige for at producere alt det her kød. Spørgsmålet er naturligvis, kan det her lade sig gøre? Det vil jeg vente lidt tilbage til. Handlen med fødvare vil også være stærkt stigende med både import og eksport i ulandet. Ulandet vil især være nødt til at importere korn. Fødvarepriserne, som jeg har omtalt, så er der stort stærk risiko for, at vi får mere variable priser, og vi har i hvert fald fået en koppling mellem vores fødvarepriser og energipriserne. Så det her med bioenergi spiller en stærkt rolle. For at vi kan løse det her, så bliver vi nødt til at investere i landbruget. Desværre er udviklingen med hensyn til, hvor meget af vores udviklingsbistand bruger vi på landbrug, invester i landbrug, stærkt faldende. Tilbage i firserne var det omkring godt 10 procent. Det er ikke kun dansk udviklingsbistand, det er på verdensplan, men Danitas udviklingsbistand ser som en lige sådan ud. Den har vi faktisk fået ned på kun en tredje del nu. Så på den måde, vi ager for nuværende, løser vi bestemt ikke problemerne. Vi bliver nødt til at investere mere i udviklingsbistand. Vi bliver også nødt til at investere mere i forskning i landbruget, hvis vi er så ledes, at vi skal kunne få vækstraterne i produktiviteten op. Og ser vi på nogle af de områder i verden, som bruger allerminst på udviklingsbistand, og hvor behovlig virkelig den er allerst størst, så er det sådan et sted, som i Afrika, Syd, for Sahara. Der har man da haft negativ vækstrater på det seneste, hvor meget man bruger på landbrugsforskningen. Det er absolut katastrofalt. Et af de steder, man bruger allermest, og hvor man faktisk lokalt har løst problemerne, det er i Asien, i Kina, de investerer fortsat voldsomt i udviklingen af deres landbrugssektorer. Investeringer i landbrugssektorer og investeringen i landbrugsforskningen er en del af det, at løse fødvaresikkerheds spørgsmålet og også at løse en lang række af de problemer, som samfundene i året står overfor. Tak for at mærke sig med den.