 Kan I høre mig? Ja. Godt. Ja. Det, der er heroppe slaget. Det var jo det, der var i programmet til at ikke se, at jeg lavede den enkelte tallemmattning. Nu er det 13. Der er gået ned. Jamen altså, ude af 13. 13 ude af 44 børst nu til danske banker. Den var ned her gennem de sidste tre år. Og vi kan jo se, at det ikke er slutten nu. Det bliver stadigvæk taget bankparler. Og der blev den sagt, for nogle banker siger, at det her er noget, der vælger indover landet. Der må man sige, at der er de øvre skandinaviske landet været heldige, fordi slaget har oplevet samme problemer. Så det her er et dansk problem. De tre spørgsmål, jeg vil søge at besvare, det har været, hvad har skavangerne været i danske bankler? Har de fire bankparler og bankerne set Korea-skavangerne, og hvad er pronosen? I den sector, hvor jeg er, altså på universitetet, tror det er dig, der starter vi altid med konflationerne. Så hvad er pronosen? Det er, at bankkrisen og bankparler, det vil fortsætte, indtil bankerne tilførte væsentlig mere egen kapital, end jeg i dag. Og det er ikke noget med 10-20 procent, det skal tilføres mere. Nej, det er en 2-3 dobbling af deres egen kapital, i forhold til den nuværende. Hvis det ikke sker, så vil det fortsætte. Stadsgarantier og lån, det er ikke løsning. Den eneste løsning, det er som i andre virksomheder. Det er bare under det arktionale ansvar, hvis man ønsker et privat drevet bankkrisen. 3 år er stortet spildet. Der var gulvende muligheder for at rejse aksekaptale på Aksimaget. De er stortet ikke blevet udnyttet. Og brændt i hamen et indenundt underskud på 500 milliarder. Det er da ikke gjort et verden ved. Nu er det på 400 milliarder. Og det bliver finansieret uden en egentlig kreditvurdering fra Nationalbankens siden. Og det er det man kunne kalde den 5. Banken. Og hvorfor er det så, at disse banker ikke selv kan skaffe sig indlån? Det er selvfølgelig, fordi de har alt forlaget egen kapital, og de har lente indtjening generelt. Og de får simpelthen sambehandling, som bankerne giver, deres låntagere. Hvis jeg er bank, og jeg har en låntagere, der er meget dårlig egen kapital, og heller ikke har en indtjening, så er jeg svaret til at følge det. Når du har fået nogle mere egen kapital, så kan vi snakke om, at du kan få en lån. Der er ingen banker, der tør lånen ud til andre banker, fordi de vil selvfølgelig have deres penge tilbage igen. Og det er mere en tvivl som om de kan få det, når det er så lavet egen kapital i bankerne. Det er ingen funktion, det er ødel egen kapital. Det kan ikke opnås af frivillighedens vej. Men må jeg stille politikerne stille sig som betændelse for at drøg bank. Det er det, vi ser. Svejs, Storbritannien og Sverige, og lægt mærke til Svejs og Storbritannien, spiller banksektoren en væsentlig rolle i de økonomier. Det arbejder man på indfør langt højere egen kapital krav, end det, der er lagt op i Basel 3. Jeg er ikke imponeret af Basel 3, der heller ingen, der kan være imponeret af Basel 1 og Basel 2. Det har virkelig vist, at det ikke har fungeret. Det arbejdes på også at sige optimiteter som udlands bankvirksomhede, og det er halvt, hvad vi vil udtage, og renteprodukter som Vendipapir, i Svejs og Jukade, fordi store banker har de problemer der, så får det lov at falde. Og det skal selvfølgelig have lov at falde på en troværdig måde, så når problemen ikke kommer, så kan politikerne lige vel ikke stå imod og sige, ej, vi må støtte. Jeg kommer nærmere til at argumentere, fordi her er konkursioner. Hvad er skavangren? Alle 13 børsnotere af banker i Danmark, der falde, har haft tre fællestrække. Indlåndsunderskud, altså i gamle dage, har bankerne meget større indlån end de udlån, den resterende del af deres penge, anvarer det så typisk i statsorganisationer. Det er virkelig skiftet. Så nu har de nogle kæmpe indlåndsunderskud, altså har lånt mange flere penge ude, end de selv har indlånd til. Det har været fællestkendetejning for alle 13 banker. Det andet fællestkendetejning, det har været dårlig corporate governance i banken herunder, ingen større uerhængige pensioner. Så der har altså ikke været nogen til at give bankglædelsen mod spil. Og det tredje, det har været for lidt egen kapital. Lad os prøve at kigge på det der indlåndsunderskud. Hvis du har set, så er bangerne altid lånt mindre ud end de indlån til, og det var blevet unmoderne. Og her ser vi udviklingen i indlånsunderskudet på at lægge mærke til, at det tager fart fra 2004. Altså i løbet af en trafi over, så vokser det til over 500 miljarder. Det er fra den danske banksektor, taven og et. Hvor fik de så disse penge fra? Jo, dem fik de primært fra tyske banker, hvor det så sådan nogle 30-årige kreditfrienslån. Så at sige, nej, det var det ikke, det var lån på 2-3 dage svarsel, ugevarsel, 14 dage svarsel, altså meget, meget gort lån. Da vi kom til oktober 2008, jamen så havde disse udenlandske banker ikke lyst til at få ny disse lån, meget fornuftige, fordi de var selvfølgelig bange for, om de ikke fik deres penge tilbage, så derfor smække de kassen i. Derfor havde danske banker et problem, at det ikke blev gjort noget, så havde de måtte gå ned i skifteretten. Og det var derfor, men fik bankpakket et. Prøv at lægge mærke til ugevarsel, prøv at lægge mærke til teksten. Denne figure at tage fra Nationalbankens Finansjældstabilitet i begyndelsen af maj 2008. Indundsoverskud, står der på ugevarsel. Jamen det var altså et indundsunderskud. Så Nationalbanken, de havde altså også svær ved at vente sig til de nye tider, hvor bankerne ikke mere havde indundsoverskud, men de havde indundsunderskud. I samme rapport, og husk nu, det er maj 2008, der var Nationalbankens rapport. Overskridstende om bankerne, det var Sundansk Banksektor. Fyr måneder senere, der var der Røglen, syv danske banker. Så man måske sige, Nationalbanken, de ramte den skive, de ramte ved nebeten ved, hvor på skiven var hængt op. Så det er ikke noget, det er de mest ålde af. Så jeg læser, når Nationalbanken lige skriver om danske banker, så har jeg en vidskepsis. Hvordan løs man, det er det problem. Vi stod altså af det, at i hvert fald 3-4-dele, når jeg siger Malmiddens undersøgelse, når jeg siger Danske Banker som en af børstnoteret Danske Banker. 3-4-dele af dem har et værste problem, men det er, at indundsunderskud, havde man ikke fået i bank Park 1, så skulle de have været i skifterrassen. Hvordan løs man det? Jo, det første, det var Bank Park 1, hvor staten stillede ubegrænse i gang 10, for Danske Bankers indlåd, og det var klart, så turde tyske banker og andre banker igen at låne til Danske Banker, fordi de fik ikke deres penge tilbage, jamen så betalt den danske stat, og den danske stat er triple E. Det næste, der skete, det var Bank Park 2, der kom allerede januar 2001. Så siger man, ja, når vi kun gik i gang 10 og frem til 1. oktober 2010, så nu giver vi noget indyhøjde, indundsgarantier til alle banker, og de går nu frem til udgangen af 2013. Hvad skal jeg tænke på? Det betyder, når vangerne fik disse indundsgarantier, så kunne de i principet låne til samme lave rente som danske stat. Hadde de ikke fået lige garantier, så skulle de betale meget, meget højere rente, og de fleste af dem ville slet ikke kunne have lånt, for vi har ikke tur at låne dem penge. Der var et hempet, subsite element i det der. Og hvem tog risikoen, det var den danske stat og den danske skatteøde. Så fik vi bankpagel 5. Den kan folk ikke i bankpageln, det gør jeg, fordi den er ekstremt væsligt. Det er i oktober 2011, så siger nationalbanken, ja, men nu stiller vi 400 milliarder kroner i lån for nationalbanken. Tror de helt for banken? Uden en enlig kredit, for det er en enkle bank. Jeg prøver godt at tænke mig at låne på de der betændelser. Men når man låner ud til nogen, som ingen andre vil låne ud til, og så stiller man 400 milliarder til rådighed uden en enlig kreditvulering. Jo, bankens reviser skal skrive under på, at bankerne er låneværdige. Vis mig den reviser, der ikke gør det. Bergsdagen tager nu om nye gange tid, hvis der er, siger hun, et betændte. Ja, jeg siger bare, hvor stopp det her. Det har en egen ende, og efter de her tre år, så er det mest forhåndeligt for mig. Det har været, at efter tanken, efter tre år, ikke har indfundet sig over hovedet hos politikere, elbesværk eller nationalbank. Man har ikke sat sig ned og genanalyseret problemstilling, og virkelig fundet ud af, hvad er det vi egentlig bruger, gør, hvor måde vi ser en eventig rage af bankbanger. Det er virkelig af rådighed. Dårlig Koppert-Gomlands, i flertallet af danske banker, lades tage et citat fra Niels Lunde, politikken. Jeg kan ikke lige huske datorn, for det citabene kommer meget tidlig i 2009. I flertallet af danske banker, der har aktionerende entet at skulle have sagt. Det kan en journalist skrive, det kan jeg ikke skrive, uden at jeg har en nærmere donation. Vi vil også sige, at til støtte for Niels Lunde, så Finansiesyn eller Nationalbanken gik efterfølgende fremført tilsvarende synspunkter, men har Niels Lunde retten. Lad os prøve at kigge. I danske banker er det meget, meget almindeligt med stemme- og egerbegrænkringer. En stemmebegrænkring er, at selvom du har 50% af aktioner, så har du ikke 50% af stemmerne, men er færre af en del af stemmerne. Egerbegrænkringer, det betyder, at du som aktioner, ikke bare må købe 50% af aktioner i en bank. Det er helt typisk, at du må højes købe op til 10%. Lad os prøve at se, i hvor mange banker nu koncentrerer mig om stemmebegrænkringerne. Danske banker og store og projekte del af disse banker, så har stemmebegrænkringer. Det har 46% af dem. Når de banker, der har en stemmebegrænkring, hvis jeg har 50% af aktioner, så tror jeg, at for ende, jeg gik i gang med undersøg. Så tror jeg, så er jeg sikkert stemmesang på 5% af stemmerne. Nej, det helt typiske er, selvom jeg har 50% af aktioner, så kan jeg stemme for 0,03%. Det er helt turkærende. Ikke stort set, ikke stemme. Nå, det måske er noget, som gælder for Danmark generelt, så derfor tog vi de øvrige børsnoterende selskaber, altså montagelser af bankerne, som så på denne situationen, så det ude der, der var kun 2% af disse selskaber, der har stemmebegrænkringer, svarende til tre selskaber, og det ene af disse tre selskaber har i dag afskapet der stemmebegrænkringer. Nå, men så de der ganske få selskaber, hvor mange stemmer, karationerene til stemme for, hvis han eksempelvis har 50% af harrelsen, tross alt, 10%. Nu har lokale pengeinstituter flere gange, hvad i marken, de har holdt op med det, og sige, ja, man bankerer noget helt særligt, så derfor skal man have stemmerhejrebranchen, og det er mig en almindelig rundt om i verden. Så har vi undersøgt alle mulige lande, og vi har kun taget de værste med. Det lande, der er nærmest også, det er Spanien, der er det 29% af selskaberne, der er stemmebegrænkringer. Det er altså noget forskelligt for 66%. Og hvor mig ikke er så typisk stemme, det er folk af 5-10%. Det er altså noget forskelligt fra 0,03%. Og I kan se, jeg har ordentlig efter, hvor slemme de er, og vi kan se, det er jo altså ikke meget mange lande, hvor der er disse stemmebegrænkringer, og det vil sige, at lande som gregen lande og italiens, de når os ingen gang til sågeholderne på det punkt. Så der er virkelig aktionærende at sætte uden for døren. Det kan ikke stemme for deres investering i danske banker. En konsekvent til det her, det er jo selvfølgelig noget omkring egenstrukturerne, egenforholdene. Jeg definerer i første omgang en større aktioner. Det er en aktioner, der har mere end 5% af aktioner i et telskab. Hvor mange har det i bankerne, altså en større aktioner med 5% eller højre? Det er 36% i øver i danske selskaber, 50%. Så i de øver i danske selskaber, hvor man altså kan stemme for sin aktion, der er en større aktioner meget hyppe. Og det er selvfølgelig klart, at det gælder ikke i bankerne, fordi hvis jeg ikke putter en masse penge ind i banken, og ikke kan få lov at stemme, og det er med beskyttende investering, så bliver der færre aktioner. Hvis vi definerer en stor aktioner, lidt mere strengt, og siger, at en stor aktioner er en aktioner, det har mindst 20% aktioner. Ja, men i vores øvrige virksomheder ser vi det i ca. 2-3 deletelskaberne, der han så den ene i banken, er det blot 7%. Så altså i store flertal af bankerne, det har alle endelig, skulle jeg sagt, og dermed er ingen større aktioner i store flertal af bankerne, og det betyder jo, at i realiteten, inden det ejerskab er, af disse banker, det er direktøren og ledelsen, der kører butikken. Næste punkt jeg vil kigge på, det er for lidt egenkæmptal. Der vil jeg først vise jer historik omkring egenkæmptal. Så vil jeg diskutere, er det dyr for banken, og der med låntagere med mere egenkæmptal i banken, det har jo virkelig været fremført massivt af bankernes interesse i aktioner, altså den forholdelse, og hvis vi skal have mere egenkæmptal i de her banker, så bliver det altså dyr at være låntagere. Og det er jo sødt for låntagerne, går argumentet, så det går ikke. Lad os prøve at diskutere det nærmere. Så prøve at diskutere. Hvis man virkelig skal give en dansk bankdirektør røge knopper, så skal man bare sige ordet egenkæmptal. I altid opfattet, det var lidt neutral over, men det er det altså ikke i disse kræse. Og hvorfor er det så, at de får røge knopper, når blot ordet egenkæmptal nævnes? Så for tid til det, så er det levende, lidt om systemisk, vigtige banker. Lad os nu prøve at kigge på den historiske udvikling i danske bankers egenkæmptal. Gå tilbage, kigge en lille hovedopgave, som er afleveret hos mig, og på hovedsundaritet. Og her tager vi de danske banker. Jamen vi ser, hvis vi kigger i slutningen af 1800-tallet, så udgjorde egenkæmptalen 40% af en banks balance. Alers tog de der almindelige indskyder ikke op at tro banken deres penge, hvis denne bank ikke har en masse egenkæmptal. Så ser vi op mod første af verdenskrig, da egenkæmptal procenten 20%. Efter første verdenskrig, og helt op til 70%, der gør banksektoren typisk med en egenkæmptal på 10%. Og nu kan vi se her, nu er egenkæmptal procenten kommet ned på 5%, og jeg ved ikke om det ultimative mål på tidspunkt har været, at få den ned på 0. Men det er farligt. Så det, hvad vi ved historisk om det, og det, jeg synes, vi skal bruge den der figure til, det er, at det her er altså ikke Newtons fjerde lov, at en bank nødvendigvis kan have lidt egenkæmptal. For vi kan se historisk, der har bankerne haft ganske meget egenkæmptal. Danske bank har i dag en egenkæmptal procent på ca. 3,2%, og vi ser sammenligner med øverhjøbørsnoterede sædelskaber, så de er egenkæmptal procent af tysk omkring 50%. Så prøv at se et andet empirisk forhold. Jeg vil sige, denne kore med egenkæmptal procenten, den gælder for de fleste lande. Denne her figure, den taget fra Bank af England, og hvor de analyserer nogle ting omkring USA, men vi går at tage noget fra UK selv. Det, vi har her med den korene, det er simpelthen, det må i sædelskaberet er egenkæmptal procenten, altså hvor store er passiverne divideret med egenkæmptalen, og vi kan se, at det forhold er virkelig gået op. Han er været op på 20, så er det svaret til egenkæmptal procent på 5%. Så vi ser den tilsvarende udvikling i USA. Men det interessante i den her figure, det er følgende, udlåndsranden til låntagerne afhænger den af, hvor meget egenkæmptal der er. Altså, at hvis der bliver mindre egenkæmptal, det er jo de danske banker, som omtager for, så det billiger at være udlånder. Og så må du få det sammen, udlåndsranden, minus bankens finansieringsrande, det er 3 måneders Treasury Builds i USA, og tager den røde kurve, det er altså den brandemarginale. Og vi kan jo se, at den er jo på ingen måde historisk blevet lavere, henover 10, hvis man endelig skulle kigge lidt nærmere på tallen, så er den faktisk blevet højere. Så der er altså ikke noget empirisk billede for, at det skulle være sådan, at hvis der kommer mere egenkæmptal i banken, så bliver udlåndsranden dyrere, og det er selvfølgelig sønt for låntagerne. Så det bliver altså ikke billigt at låne, når banken har mindre egenkæmptal, så den historisk sæt. Hvor er dyrere for banken, og det er med låntagerne med mere egenkæmptal i banken? Nogle interesseorganisationer siger, at egenkæmptal er dyr argumentet, der er så ledes. Egenkæmptalen det kræver en højere forrandning, eksempelvis 10%, en bankinskud lån i banken, der eksempelvis blot kræver 3%, og det er helt korrekt. Mere egenkæmptal som er staten for bank, inskud, indlån, det ender bedre så ledes, at den samme vej i omkostning ved at finansiere banken bliver højere. Autsiggete, der hvad er banken nødt til at få højere randen på udlån, og det er borgerne og verven, der kommer til at lide herunder. Det er standard argument, der fremføres. Er det rigtigt det argument? Nej. Det fik en Nobelpris for at vise, at det argument er forkert. Lad os prøve at give deres argument i den simpelste version. Se en banksridsesig, den ligger jo i bankens udlån. Det er der, man kan tabe penge. Det, at der kommer mere egenkæmptal end i banken på bekostning af indlån, det ender jo ikke risikoen på udlån. Så uavhængig af, om der er lidt eller meget egenkæmptal i banken, så er den samlet risiko den samme. Men det betyder jo fordoppelig spammelser egenkæmptal. Så er actionerende som gruppe deres risiko er den samme. Men nu er der dobbelt så mange til at være dem, fordi egenkæmptalen bliver fordoppelt. Ja men det vil jo sige, at risikoen pager egenkæmptal enhed den er halvvert. Ja men, derfor er det jo ikke så risikable en aktie at holde. Så derfor vil jeg ikke have så stor en risikopræm, men det vil sige, hvis jeg køber sådan nogle aktier, så er mit afkastkrav ikke længere 10%, men eksempelvis blot 9%. Så det er præcis det der sker, når banken tilføres mere egenkæmptal. Og i den fall det gør, at banken samme vej af omkostninger ved at finansiere banken, det er uendet med mere egenkæmptal. Så egenkæmptal er ikke en dyr finanseringskilde. Det koster præcis det samme. Nå kan man så sige, der giver vi jo ikke mulig andet, man er jo midt og fuld ret færdige, vi tager der simpelste situation. Og det er jo baseret på, at bankinskiderne er sikker på at få deres pengeretur for banken. Og det ved vi jo. Det er vi jo se, det er ikke sikkert. Men der bare er det, vi kan lave præcis samme argument der, og konklusionen bliver totalt uendet, så det her det ender ikke en tød. Så kan man sige en anden ting. Det er, ja, men det er jo en forskellig skattemæssig behandling, af aktienkomst og kapitalienkomst. Banken har jo skattemæssig fradrag for det rente udgifter, hvor banken har jo ikke skattemæssig fradrag for det udbytter, og det taksete bagkøb. Så er den grund, kunne man sige, at egenkæmptal skattemæssigt er dyr end lån. Ja, men nu skal vi huske på, at mønlen har to sider, og hos os som modtager, som investorer, jeg bliver altså beskattet venselig højere af rentende ting, end jeg gør af udbytter og kurskevenst på aktier. Så er det altså en modbalansering. Efter min opfattelse, så er det neutralitet i Danmark. Men der er sådan jo bare se bordt for det. Der er sådan jo sige talt for pålygende, fordi nu skal vi være djævnes afokat. Vi siger, nej, det er denne ulempe i banken. Vi skal det mæssige ulempe ved at tage egenkæmptal istedet fra lån. Så derfor stiger bankens samlede lånomkostninger, hvis der kommer mere egenkæmptal ind i butikken. Det er regnet på. Og eksempelvis, der viser beregn under denne antagelse, er det en større, vi kan godt skrive, danske bank. Hvis vi nu kigger på denne bank samme vej af omkostninger, vi har finansieret med banken, og håber ikke, der er danske bankfolkstedet her, hvis de får træt opler, der er egenkæmptal. Det er nærmest helt utængeligt. Men hvis de træt opler er bankens egenkæmptal, hvor majet ved bankens funding omkostninger så stig, 0,1 procent. Det er jo simpelthen piverne øvr. Det betyder jo ikke en disse. Så dem er alle lufttageruge argumentet om, at et højere dansk egenkæmptal krav medfører, at danske banker ikke kan konkurrere med ullandske banker. Det er ikke det, der betyder noget. Det er også det, der er valgt det her. Når vores studerende avonterer for, at det samme vej er omkostninger for at tilskabe, de stiger ved med egenkæmptal. Så dumper vi den simpelthen. De bliver bedre om og tilfader om. Men bankene de dumper ikke, når de siger det samme. Og sådan i et stille øjeblik, hvor selv eftertanken melter hos mig, jeg fik dårligt, som vi det hele år. Alle de der folk, jeg gik og dumpede. Fordi nu kan jeg høre på bankerne. Jeg er jo helt gal på den. Så vi har altså noget, vi skal arbejde med det her. Hvorfor får bankerne røge knupper når ordentlig egenkæmptal nævns? Det er efter min opfattelse to hovedforklaringer på. Den ene er at gøre med bankens harcionærer. Den anden har at gøre med bankens ledelse. Lad os prøve at kigge på bankens harcionærer. Når der er at få beskeden egenkæmptal i banken, så ved jeg jo godt, at så kan man som indskyde ikke være sikker på at få sin peng tilbage. Det var der nogle af fjordbanks kunder, der måtte indtægge. Men hvem er staden? Så betaler vi? Jo. Men i den sidste situation, så er det jo blot staten. Det er med skattehyrene, der kommer til at betale for bankens mangende betaltningsevne, som følger af, at bankene har fået lidt egenkæmptal. Så populæresaft bliver tabet tørt af på skattehyrene. Når det er sådan, og man har accepteret det, hvis man så laver sådan et køligt regnestyk, som jeg jo har tilhænget, at man skal lave sådan en ting, så kan det jo endnu ikke svare sig for bankens harcionærer at skyde mere egenkæmptal end i banken ved en actionation. For at have nogen harcionærer, og vi skyder noget mere peng end i banken, så er det jo ikke mig som harcionærer, der får alle frugterne, at det er indskyd. Nej, staten får jo også en stor fordel, og det er langt mindre sentynligt, at staten skal være tabet. Men det betyder, at regnestyket ikke ser sig for langt ud, for mig som actionærer, og dermed skal der langt, langt mere til, at jeg laver sådan et actionære indskud. Fejlen er det der. Det er selvfølgelig, at staten har tilhættet, at man kan drive bank med en lav egenkæmptal. Så det er det første grund til, at det først er virkelig, når banken kommer nød. Alltså helt nød, hvor jeg som actionærer vil miste alle mine penge, til eksempelet. Vi har set de få egenkæmptal udvildelse, der er værdelandet mig. De første måde er ret glade at glemme, men det har været ved de allerede, allerede, allerede elendigst og dårligste banker. Det har jo været ved sådan nogle banker, som skal skøre bank, andre af banken endda to gange, hvor mod de gode banker, det har været meget, meget mere tilbageholdt. Og det er som følge, at det er. Grunden til, at vi er kommet i den der situation, det er jo stadig politikeren, de har tilhættet bankbriften, og så er det egenkæmptal i bankerne, at indskyderne ikke har været sikker på deres penge. Altså, at der er meget stor press på, altså eksempelvis efter fjordbanksfall, så sagde man, nej, vi kan altså ikke leve med, at der er nogle bankindskyder, der skal miste deres penge, så staten træder til at ræde disse indskyder. Og det er jo fint nok, at indskyderne bliver ret, men det er jo virkelig he en ekkempesubsidie til banksektoren. Så konsekvensen her af, det er, at øl eller egenkæmptal, det kan ikke alene opnås af frivillens vej, fordi som jeg viser før, at det er en regnestyk, det går altså ikke op for mig, som actioner, hvis bankerne kan retmeje egenkæmptal. Så derfor må staten politikerne stille højere egenkæmptal krav, som er betingelse for at trødbank. Det diviserer i svej, store betanninger og sværhet, hvor politikerne arbejder på at inføre langt højere egenkæmptal krav, end det, der er langt om til Basel 3. Og helt ude til vandet i Schweiz, der støtter bankerne det her. Altså første gang jeg læste, jeg skulle se, om jeg ikke læst forkert, så jeg læste af et skildegang, nej, der er altså enige om, at det er vejen frem. Gør man ikke som disse lande, så er det jo meget mere logisk, at staten overtager bankerne, man laver egenkæmptal, fordi det er jo alligevel staten, der kommer til at bære bygden. Så der hvor banksektoren altså går op med sig selv, vil vi være private sektor, som vores øverhjævers liv, eller skal vi finde på en eller anden. Det er et først argument, hvorfor de fik ryggen op. Det andet argument, det ved jo meget bankens ledelse. Se magtforholdet mellem bankens ledelse, organisationeret, det så med de der med stemme, rejbegrændninger, aktionærerne har endet at skulle have sat. Men det var kun 66 procent, 18 er det, så er der 18-14 procent, hvor aktionærerne principært kan sige noget. Men så langtid forretningen kører, t.eks. danske bank, der jo har en veldig stor aktionærer, mersk, men jo også har Danke, og disse stor aktionærer, de udgør, men det er 30 procent, men det betyder jo altså, det er altså 67 procent, som sådan nogen små fyre som mig, vi er i danske bank, og tro mig, jeg har endet at skulle have sat i danske bank, som aktionærer. Lige indtil et vist tidspunkt, når danske bank de kommer at sige, nu skal vi have lavet en aksemission, det blev ikke under strob, der skal dobbelt op. Så skal jeg have leveret 67, eller også små aktionærer, vi skulle have leveret 67 procent af pengene, så har vi noget at skulle have sat. Og det der vil blive sat, det er, har vi en rigtig bestyrrelse, men vi skal altså have putt rigtig mange penge ind, har vi en rigtig bestyrrelse, har vi den rigtige lænse, som mag forhold, det skifter, når banken beder aktionærerne om penge. Fast på det tidspunkt, får aktionærerne noget, og skulle have sagt. Og hvad betyder det så? Jeg vil godt lige tage noget mere, for at viste, nu er det allerede hætteste, i andre banker, det var stemmebegyndelsen, det var simpelthen, sakrofant. Men lige indtil det gik galt, og så kalde man, på Karsten Reha, Karsten Reha, han tager, hvis jeg skal putte alle lige der mange penge ind, så har jeg altså have lov at stemme for en penge. Ingen problem, bare at komme med penge, så er lige der stemmebegyndninger væk. Selvkort, allerede lange, og hvad var konsekvensen? I andre banker, det var simpelthen, grejvis uskiftning, af både bestyrrelse, som makforhold, det skifter virkelig. Det korte, at lange det er, at bankdirektører, de frygter personligt en større, askeptale udvielse. Fordi, hvis den er stor nok, så en betingelse for, at der bliver leveret penge, nok for attionerende at sige, det er at bespyrrelsen, og det er med den daglige ledelse, er prøvet at spille. Så job-sikkerhed, prøvet til at søge, en hensyn til banken, actionerende, og samfundet. Det er en vækstende forklaring på, hvorfor vi ikke har set væsentlige askeptale udvielser i danske banker. En anden god ting ved en askeptale udvielse, det er, så løses automatisk disse corporate governance problemstillinger. Fordi, som karsternal sagde, hallo, hvis I skal have 800 millioner af mig, så vil jeg altså lave stemmen. Og boom, så stemmer bankerne, de er jo vække. Så det er altså også en god måde at løse det problem på. Fortælle lidt om systemisk vigtige banker. Altså, det er jo banker, det er så store, at landen får et problem, hvis de ikke er der. Og det er jo klart. Hvis et bank opfylder denne definition, så kan den jo virkelig presse staten. Fordi, ja, hvis ikke hjælper, det vil kæde af, men det går rigtig hårdt ud over samfunden. Så derfor er det meget svær, ikke at låge at støtte en sådan bank. Nu er der ved at diskutere meget af danske bank systemisk vigtige. Skal vi ta' Søbang med, eller er det helt en danske banksektor? Som et argument for det sidste, det er, det må prøve at give et citat af Karsten Andersen, tidligere, direktør, desøbank, andre fornøjelig udtagel til min studerende. Jeg bare vil desværre ikke sætte. Han er jo fornøjelig udtagel. Se, det er lidt at være bankdirektør i Danmark. Man skal bare opføre sig bremsekonformet, altså man skal gøre som alle de andre. Prøv at se, det er jo nemlig stor flok mentalitet i en danske banksektor. Lige pludselig, man har ikke gjort det i 300 år, men lige pludselig så fandt ven, og så lavede de alle sammen et udlundsunderskud. Ej, af begrænsningerne. De kom lige pludselig efter, at Juske Bank kan gjort det der i 3, 4, så var der 43% af bankerne. Så der er mig, der tager dig for, at det går i flok. Jamen hvis de opfører sig stort helt ens, og det vil jeg se, der er bankkrisen, vi har fået et problem med hele bundet, så er det jo indelig virkeligheden hele banksektoren, der er systemisk vigtigt, fordi den stort set gør det samme. Hvis vi nu holder os til de store banker, danske bank, den er ekstremt systemisk vigt for Danmark. Meget mere end de store svejsiske og brittiske banker er for Schweiz og UK. Danske banks balanser i forhold til Danmarks brutsenationalprodukt er langt højere end nogen svejsisk eller nogen engelsk bank i forhold til de to landes brutsenationalprodukt. Danske banks meget sandelig for Danmark er langt højere end de to andre lande, så Danske Bank er systemisk vigtig. Det er helt troværende, at jeg stadig sier, eksempelvis til Danske Bank. Vise kommer i vanskeligere. Nu skal det altså slutt, så må jeg klare at sætte, fordi problemet, vi har givet i bankparker igen og igen, det giver et dårligt entitement over for bankerne. For bankerne, de har alene set det bage at sige, hvis vi får lyvelige problem, så kommer der sko'n bankpark mere. Eksempelvis over for Danske Bank. Hvis man ikke har støttet op omkring Danske Bank i den der situation, så har man set et problem. Så det vil sige, det er ikke troværende, at man slåsier til Danske Bank. Det her, det er jo sidste gang, vi alger, det er i februar 2009. Nu står det op. Det er ikke troværende. Nej, hvad er troværende? Det er et høj egenkeptalgram. For pålager man eksempelvis Danske Bank et passende høj egenkeptalgram, så er der jo ingen problem. Fordi det bliver actionerende, der kommer til at betale det, og det er så meget egenkeptal, at staten ikke får problem. Så i det tilfælde, så banksængderen ikke kunne lokere på døde samfund. Et supplement til høj egenkeptal, det er henhold til det svejske og brittiske forslag, at opdele en systemisk vigtig bank i afdelinger. Hvad er det vigtigt for et samfund? Det er selvfølgelig betagningsfamilien. Det er rart, at vi også, mandag morgen, kan gå ned og få afgang til vores penge. Så betagningsfamilien er vigtig. Nationale ind og udlåget, det er jo også ekstremt vigtig, hvor såværs virksomhedsmæssigere skal stadigvæk kunne låne. Så det er også utroligt vigtig. Men hvad er ikke vigtig henhold til reporterne fra Svejs og UK? Det er bankforretninger udenfor landet. Hvor de siger i Svejs og UK, hvor de der banker, de har virkelig bankforretninger udenfor Svejs og UK, der siger den engelske nationale bank og det svejske myndigheder, skidt med det. Det påvirker ikke Svejs, det påvirker ikke i UK. Lad dem fatte. Det svarer til, at i Danmark det siger man, at de der ting over i Ierland, det er Iernas problem. Det er ikke vores problem. Hvad der måtte ske med danske filialer i Sverige, det er Svenskernas problem og i Bandscom, det er deres problem. Hand med valuta, vandeprodukter, det er lige lidt uden betydning henhold til de der reporter, for det, det siger, er der bare det fald, for der kommer. Det er en ny levendør, hvor man kan købe og sælge valuta, hvor man kan købe og sælge atser og obligationer. Det er ikke vigtigt. Nej, det er vigtigt. Det er betagningsfamilien. Det er vores udlånskanaler og det er vores indskud. Det er det systemiske vigtigt. Godt. Nu har jeg givet argumenter. Lad os lige opsovere hvad der er budskabet herfra. Det er bankkrise og bankparener. Hvis et indtidt banker er tilført væsentlig mere egen kapital. Og væsentlig mere, det er altså noget, hvor vi taler for nogen banker, to til tre gange mere egen kapital. Det der ligger i bankparen, det er garanti og lov, men det er ikke vejen frem. Vi må konsentere, at vi har set den ene bank gå ned efter den anden, altså 13 banker og flere vil komme. Ja, men det har lige været ikke sket noget. Så de er stort til at være spildt i der tre år og vi ser en ny bankparene fra Nationalbanken siden. Så gråfsagt tegner bankens operandet indlønsunderskud på 500 milliarder kroner til at blive stadig med lån på op til 400 millioner fra Nationalbanken uden en enlig kreditvuldering. Det er kun det er kun et problem. Det er jo en følge af alt for lave egen kapital og selvfølgelig dårlig indtægning af den store gruppe af banker ikke kan skaffe salon fra anden side. Det er det banken, når Nække vil give lån altid til at tage sædelskabet. Hør her. I mig er det velkommen til at komme tilbage, men i bliver nødt til at få nogen mere egen kapital. Bankerne vil ikke tage den medicin, som de selv foresgriver til deres kunder. Kravet om ødel og høj egen kapital det kan ikke opnås af frivillig hans vej. Men må i stedet af politikerne stilles som betingelse for at drikke bank. Men vi er også påvist vi ødelægger overhovedt ikke en dansk bankskonkurrenceevne ved at sige 2-3 gange mere egen kapital ind. I ovenførre rejne eksempel, det ville kost i alle værste situation 7,1 % mere. Det er jo helt bakke tilagt. Det er det vi ser. I svejstoppetanden af Sverige i arbejde på indførre langt højere og egen kapital krav endda lagt op til Ibassel 3 og man satte sig på og spændte bankerne op i vigtige dele, for samfund og de dele, da ikke altså vigtige. Men jeg synes det går godt. Jeg synes det går godt.