 Efter to verdenskrig, inden for det samme århundrede, søgte mange mennesker efter måder til at forhindre at noget så forfærdelig kunne ske igen. Den franske M. Charmonnaise stilede et forslag, der blev taget op af den der værne franske udenridsminister Robert Schumann. De gik ud på at samle de to industrier, der blev betragtet som afgørende for krisførrelsen, koldt og stålindustrien. L'Europe ne se fra pas d'un coup ni dans une construction d'en sang. Elle se fra par des réalisations concrètes, créant d'abord une solidarité de fête. I 1951 skrev seks lande Frankridt, Tyskland, Belgien, Italien, Luxenburg og Holland, under på Paris-trakhtalen og oprettet dermed de europeiske kuld og stålfællesskab, som blev underlaget det første overnationale organ den høj myndighed. Men udviklingen stopped ikke her for Europas ledere. Den 25. marts 1957 underskrev de rumtrakhtaten og etablerede EUF, de europeiske økonomiske fællesskab og Öretog, det europeiske atom energi fællesskab. I 1968 forslog Luxenburgs Premjerminister Pierre Werner, at man inførte en fællesvaluta. Werner-reporten fra 1970 indeholdt et forslag om en trinvis indførelse af en monetæronion inden 10 år. Men et år senere devaluerede USA-Dollarne. Derefter opstod oliekrisen, og Werner planen blev lagt på hylden. I stedet for en monetæronion indførte nogle lande i Europa i 1992 den såkaldte valuterslange, som satte begrænsninger for valutorkursernes udsving over for både en række europæiske valutæer og Dollarne. Valuterslange eksisterede i syv år. Det blev en ret turbulent periode, for der blev foretaget mange kursjusteringer, og nogle af landene få lov at samarbejde flere gange for senere en træd i det igen. I 1999 blev ideen om en økonomisk og monetæronion taget op igen. Det europeiske monetæresystem blev oprettet, og den europeiske valutainhed, EQ, så dagens lys. EQ'en var der kun en virtuelt valuta og udlukkende en regningsenhed. Madlems landene i det europeiske monetæresystem blev enige om at holde kursen på deres valutærer inden for et udsvingsbond på 2,25 % i forhold til en centralkurs. Det var starten på valutorkursmekanismen ERM. Madlems landenes regeringer havde ikke altid ligelættet ved at holde kursen inden for udsvingsbondet. Mellem 1999 og 97 blev der foretaget hele 37 kursjusteringer. I 1986 underskrev Madlems landene den europeiske fællesagt, som blev den første større ændringer om traktaten. Målet med fællesachten var inden udgang med 1993 at skabe et egentlig ændremarked baseret på fri bevægelighed for personer, varer, tjeneste ydelser og kapital uden tolvmæssige ændringer. Nåten bank var nye råd af presidenten Jere Lande. I 1988 blev den der hverende formand for Europa-kommissionen chagte lov udnævnt til formand for en komitee, hvis arbejde senere kom til at udgøre grundlæde for masterist traktaten. I følte lovreporten skulle overgangen til økonomisk og monetær union ske i tre faser. Nu kommer vi her hver union og ekonomin til mandag. I første fase, der indledes første jul i 1990, skulle samarbejdet mellem centralbankerne udvides. Samtidig blev kapitalbevægelse indenfor det europeiske fællesskab fuldstændig liberaliseret. Derefter blev traktaten om den europeiske union underskrevet i marstrig den 7. februar 1992. Her beskrivs rammerne for den økonomiske union og de tiltag, der manglede for den kunne fungere. I følte traktaten skulle anden fase indledes i 1994. I denne fase skulle der opnås økonomisk konvergens, og de institutioner og procedyr, der var nødvendig i denne sammenhæng, skulle etageres. Traktaten indeholder de konvergenskriterier, så medlemslandene skulle opfylde før de kunne indføre den fælles valuta. Det europeiske monetærinstitut blev oprettet per første januar 1994 og fik hovedsæde i Frankfurt. EMI udførte alt det forberedende arbejde, inden ECB kunne påtage sig ansvaret for pengepolitikken. I maj 1998 mødtes EUs ledere og finansministerer i Bryssel for at tage stilling til hvilke landet, der havde opnået den fornødne konvergens til at deltage en monetær union. De udnævnte samtidig ECBs første foremand William Deusenberg og de andre medlemmer af ECBs første direktion. ECB blev grundlagt første juni 1998 og EMI blev per samme dato afløst af ECB, der overtog EMI's hovedsæde i Frankfurt. Siden der har ECB og de nationale centralbanker i den europeiske unions medlemslande sammen udgjorde det europeiske system af centralbanker. Euron blev en realitet ved midner den 31. december 1998, hvor omrejningskurserne for de valutære, der indgik i øro samarbejdet, belås ugenkaldigt fast. Tredje fase begyndte 1. januar 1999. Samme dag indførtes den fælles valuta og ansvaret for pengepolitikken blev overdraget fra de nationale centralbanker til ECBs styrelsesråd. Tre år senere den 1. januar 2002 blev de nye sædelere og mønter indført. Det blev fejret overalt i øroområdet. Folkstud i Kø får en pengeautometerne for at være blandt de første, der fik fat i de nye sædelere. I tre år hedde øron fungeret som officiell valuta for bankerne, virksomhederne og finansmarkederne. Men nu tilhørte den alle.