 Ovo nije ima lidersku poziciju kad pričamo ovas i zašto životne sredine i bora proti klimatskih promena. Ova evrovskja komisija je to samo potvrdila, postaviti u sebi ambicijazne ciljeve da evrovsku nije postane klimatski, neutravom region i da ispunji sve obave za koje prelozila prihvatanjem paresku sporazoma. To planira da uredi kroz plan koji se zove evrovski zeleni dogor, koji podrazumeva niz izmena regulative u oblastima, upravljenje odpadom, množih izvora energije, sve ono što nazivamo o zelenom cirkularnom ekonomi u generom, ali u oblasti zašto životni sredine i zašto tipirote. Srbija je već 12 godina kanida za članstvo evrovskojvani i u svojila je niz zakona i stračniki dokumentata koji trebaju da imaju za cilje ispunjenje standarda evrovske omnije. Međutim, ono gde je sajista veliki izaso, jeste primena te regulative i mi svi možemo to da vidimo kroz narastajuće zagadženje, životni sredine, vidimo kako hodu pijemo, kako vasbo hudišemo, vidimo kako to udiče na palitit hrane kojoj jadamo i slično. Ono što trebamo da urodimo, jeste da i mi krenemo tim putem transicije ka zeleno i cirkularno ekonomi, ali naravno, taj proces nije bez izazova i taj proces nije samo tehnički, to je ono što moramo da svatimo, je da nije dovoljno da uložimo samonovac u modernizaciju tehnologije i u procesu zaštite. Već je važno da obratimo pazne na sve slovene, stanomništva, na socijalne, narodne aspekte, na aspekt radničkih prava. Jer ono gdje će biti zapravo naš prvi izazov, jeste da prevaziđemo lošu reputaciju koju sama reč transicija ima, a to nije bez razloga. Naš region je prilično skoro prošao kroz transiciju i socijalističku načinu upraveni socijalističke ekonomi na kapitalističku. Možete se reći da smo ju šuvati u tom procesu zapravo, gdje smo privatizavali veliki broj predozirća i nažalost taj proces je obeležen korupcijom, velikim sumnjama, također veliki broj radnika je ostalo bez radnih svojih radnih mjesta i trenutno rade ili u neformalnom sektoru ili u svijevu zlonu. Tako da to je zapravo jedna vrlo nepravedna transicija i ono što moramo da se postaram i zašto smo odabrali da se bavimo temam. Znači ti možete živati na sredinu, ubezbedimo nove rade na mesta u svim sektorima i to je jako važno, ali također želimo da taj proces bude pravedan. I što to znači? Mi danes rećimo u oblasti rodavstva energetika imamo ko' 30.000 ljudi koji radi u tom sektoru, imamo u oblasti upraveni odpad, da imamo ko' 50.000 ljudi koji radi kao neformalni sako pjače odpad, da bez zrastvenim, socijalnim zaštite, bez plate za život. To se dešava i svi most, isim to su sektori koji su možda odčegledne kada pričamo o pravednih transicija i u generalno transicija na zeljena cirkula na ekonomiju, ali to postoje u svim sektorima. Imamo veliki broj malih poljuprivenih proizvođača koji su jako lošem položaju. Imamo puno radnika koji radi u sektoru salbraće, a također u sektoru turizma, u svim sektorima koji su prosto važni. I ono što želimo i kroz ovaj video, a to će vam malo bliže približiti naši sagornici. I Saša Petrovic, ekspert iz oblasti, u novih izvora energije, iz organizacije za poličko ekologiju Polekol i Kristina Tvejanova, nezavisno ekspert, njela za obostu upravljenju odpadom. Ali također i mi kroz naše naredne aktivnosti u narednih dve godine, zajedno sa evropskoj delenom fundacijom i drugim nacijanom fundacijama. Želimo da pošanimo po roku, da nam je transicija nazelana ekonomija važna, da je ona neopodna. Ali da taj proces mora biti inklusivan, da moramo ubezbediti ljudima prekvalifikacije, socialne programe podrške. Jedno želimo da niko bude izostavljen iz ov proces. Dominatna prozvođa električne energije u Srbiji je bazirana na uglju i njelom činim nekih 71 posto gubne predvoljne električne energije. Hydroenergija su delovere sa 24 posto, vetroenergija nekih 2 posto. Interesantno naprevedan solan energija jedna od izvora energije koji se nadrže razvija globalno da je u Srbiji samo 0.0003 posto i ovih još nekoliko procenta odlazi na to plane i energane koje prodvode električne energije. Energetski sustav u Srbiji je u poprilično kompleksnoj poziciji. Zbog dominantne prozvođe električne energije je bazirane na uglju. Srbija i po nekih pojedini gradovi u Srbiji se svake godine su neslami šampion i zagađenja bazirka na globalnom nivou. Z druge strane, taj problem Eropska Unija speciificinije energijska zajemica konstata resira problematiku uglja u Srbiji i konstatno gura Srbiju da pogura proces energetske transicije, odnosno dekarbonizaciju cjelog klupne ekonomije. Kada pričamo uglju, problem uglja je vostruke prirode. Prvo je za stare lani infrastruktura termoelektrana je takva da je potrebna velika struktura na ulaganje. Da bi te termoelektrane dostigli radni ekološti standartne Eropske Unije. Proce ne kažu da je potrebno uložiti oko 10 miliardi euro da bi se ti standarde ispundili u vidu instalacije, razvaladnih filtera, sustava za prečišavanja i tako dalje. 10 miliardi euro uloženo u termoelektrane znači 10 miliardi euro manje koje će su uložiti u radnovi hizora energi. Jedan isto veliki problem u Srbiji je cena elektrišnja energija. Ona je među najepti nima u Evropi, što s cijene strane omučava neku vrstnu socijalog miira. Dok s druge strane ta struja u proizovnom smislu uopće nije tako jeptina. Vlada obilato subvencioniše energije preko uglja i subvencioniše termoelektrane i rudnike i celokupno energijeskog fajajupra su kuru baziram radi. To vodi u problem da se celokupno društvo Srbiji zaključava u ugalj. Što hoće reći zaključavanju ugalj, znači svaka investicija uložena u ugalj je investicija uložena manje u ulobnovilih izvora energie kako bi se dostigli ciljevi energetske transicije i občanjito dekarbonizacije zašto ekonomije. Razvoj u obnovilih izvora energie je posebna problematica u Srbiji. On je započevo na krivoj nozi. Prije 5 godina su uvedene pidim tarife i proste pidim tarife kao model subvencionisanja o mnodljih izvora energie. One su pred svega bile vlagane u notorne minihidroelektrane koje su izvale veliku pobunu u javnom životu Srbi. Taj proces je popračen razvarazno malverizacijama i problemama po uvidu regulacija, poštovanja zakona, poštovanja osnovnih studija, oproce neutice na životnu sredinu i tako dalje. O prošle godine Srbija je meavila na tela za pidim tarifa na Sustava alucija koji bi trebao da u nekakoj finalnoj instanciji donese jedinu električnu energiju u prezvode novih izvora energie. Što se tiče drugih izvora energije, vjetro energija se zanje 2-3 godine dosta dobro razvija, podignite u svih kapaciteti. Međutin, ono što je problem je što su kote za solarno energiju postavljenje samo na 2 MW. Tu je problem prej svega to, što je jedina mogućnost koju građan imao za instalaciju obnodijih izvora energije prej svega u kradovima, su solarno panelje, ali su solarno elektrane. Sa kod tamo 2 MW to bi prilik je bilo dovolno za neki 500 doma činstava. Je nemoguće da građani postavno akteri energičke transicije kako oni već jestu na razini aerobike unije u svakog državi, građani većo obilato prezvode već dosta značno učestuju u kupnoj prozvodni električne energije. Zasad položa radnika u fosivnoj industrii nije ugrožen u smisu da radnici u rurnicima i termoelektranama imau kolektine ugovore, u tom smislu nekakva osnovna radnika prava su zaštičena pod okriljem kolektinih ugovora. Međutin problem je što u Srbiji ne postoji strategija pravedne energičke transicije koja se tiče samog aspeta radništa. U nekih pojedini sektorima pokud rudnika, recimo rudni Kuresavic, ljudi su počeli da uzimavi od preminer pre par godina i postoji neka kao socialni paket pomoći ali to je veoma, to je kratkoročna mera koja ne rješava, koja ne rješava dugorošni problem onoga šta će se dogoditi u trenutku kada fosivnoj industrija, kada radna mesta u fosivnoj industrii budu još više ugrožena. To u Srbiji se još ne zna kada će početi, međutim kako globalna energičska transicija se razvija, neminomnost je da će ona doći i do Srbiji. Samo je pitanje vremena kada će se početi zatvarati radna mesta, bilo u rudnicima, bilo u termoelektrano. Taj proces je već prošla Njemačka u pokrajni rur Vesvalija, Polska isto zgubila o zanih 20 godina oko neki 300.000 radnih mesta u fosivnoj industrii. Tremotnačno to prolazi na i Rumunija isto. Tako da fundamentalno problem je što zapravo nikodugoročno u Lari Srbije ne radniša šta će biti sa svinti radnicima nakon šta fosivnoj industrija bude, da tako kažemo, na istisaju. I nijedan paket mera financijske pomoći i odpremija neće riješiti dugoročno problem zapošljavanja u lokanih zajednicama, gdje su često ne prevo sličaju rudnika. Oni rudnici predstavljaju meki lokanih zajednicama predstavljaju većinu dosupnih radnih mesta. Sistem u pravljenju odpadu nije vrlo kompleksan sistem, zato što je prevenstveno odpad, vrlo šare nolik i postoje različiti tokovih odpada koji se kupljevi tripire i na različite načine. Ono što je svako koo najinteresantnije kada pričamo u pravljenju odpada, ono to je zapravo komunalni odpad i ambalažni odpad unutrkomunanog odpada, jer ovaj odpad u velikoj meri u Srbiji mimo nekad tih standardnih praksi koji postoje u razlijenim evrukskim držama, u najveću meri zapravo se kupljaju neformalni sakupljač. I mi negde procenjujemo da su brojke između 20-30 hljada kada pričamo o pojednicima koji ubezbeđuju u sebi existenciju, sakupljanjem odpada iz komunalni kontenera i na druge načine i to je definitivno najmači primjer rada na crno, odnosno rada, van zakon svog lokvira koji podrozumeva da ovi ljudi nemaju nikako prava, nikakvi benefite koje zapravo mogu do stvere nosnu zaposlenja, koji imamo u Srbiji pose freelancer, ali naravno ove dve grupe nji su paredive u suštini. Mi smo negde početkom prošli decenije tamu 2010. godine kada su doneti zaponi o upravljenju odpada mija balaži, imali jedan rast i razvoj recikožene industrije koja obezbedila zapravo da bostoji plasman za prvenstveno-plastičnu, petan balažu, zatim karton i papir koji su tradicionalno u Srbiji reciklirani i zakupljani još u vreme Stare Yugoslavia, ali naravno sa time i metali, kablovi, znači su je ono što natrži što može da ima nekako upotrednju urednostu domaćim tabrikama. Ove razvoj recikožene industrije u suštini sestnivano se upravo nam gažmanu nekornalnih zapobljača, a negde je bila ideja samog zakona da zapravo komunovno preduzeća razviju s istim primarne selekcije i da kroz njega obezbedi za pošljavanje, za orekonoski ranjeve i grupesti novnika, jedno moderno način upravljenje odpada koji je ko nas izostav. Iz više razloga, jedan tih razloga i nas povođim je strategiju upravljenju odpada koja je bila na neki način dobrovojna, ali nepoštvojenje nekakih akcijnih planova koje Država Srbija donela u glavnom argumentu koji ćete čuti u strane homunanog javnog sektora da za razvoj primarne selekcije nije bilo finansijski srestava, što je donekle i tačno, ali takođe je problem i aranozivano dostatak, kabaciteta, ljudki kabaciteta u sektornu upravljenju odpada, odpadom koji je zapravo doveo do toga da imamo jako malo kalitepni projekt od analiza inicijativa i da prosto čitav sektor u posim i deset godina nepravio nako veliki pomo kako je to očekivano. Tu definitivno imamo ozbiljom prostor da razmišljamo jednoj integracije ljudi koji u ovom trenutku zaista žive na granici siromaštva i negde na granici ali da kažem zakona, gravenstveno kada pričamo o sakupljačima či se rad sa stanvišta zakonem percipira kao krađa, je zobljira da li kradu pet iz kontegnera ili kradu kablove i, ne znam, šachte metalne, ovi ljudi su dodatno zbog toga jer ih javnost negde doživljava kao negativice u smislu načina na koji oni radi i sve govostovog što negde vluče predrasu daj prema romskomstvom mištu u koji dominantno u ovoj populaciji nekoma ne sakupljača. Potpono diskriminisani i mi na jedan način zapravo mi nemamo u javnosti, u tručnoj javnosti bilo u koga ko zastupa njihove stavove, njihove pozicije ili radi na tome da se ovaj način funkcionistanja sektora neka kontransformiše u skladu sa praksama koje u Eugolskim Uniji postoje. Nažalost u posljim ih nekoliko godina mi primećujemo jedan nedostatak entuzijazma kada je u pitanju, pristupanju Eugolsku Uniji i mislim da je definitivno najveća šteta u tome što smo negde zaista i jako spori i nerhtni kada pričamo prihvatanju ih ekološki tehovi na Eugolsku Uniji. Ar to je definitivno no što je za nas bitno. Nezbog toga da ćemo sutra i kada ćemo biti člane u nego zbog toga kako živimo u zemlju koje živimo vodići ročuna ne samo ekologiji, nego naruniji okonomiji i vopšte u društvu. Nažalost mi imu jednu absurdnu situaciju da se nekdje očekuje transformacija javno-komunanog sektora da se druge strane vi imati zabrenu za pošljavanje u sektoru koji se u praksi iz nekog iskustva koji imamo, ona je zaista onako vrlo široko, manifestuje timen da vi u konulim kredizjećima nemati dovoljom broje radnika na operativnim poslovima. A upravo su ove pozicije odgovarajuće za ljude nižak stepena obrazovanja u ključuvići i nekonume sa plače koji se već na neki način baviti poslovima. Međutim, ove zabrene za pošljavanja potomno mi gućavaju zapravo da se trijri u novi poslovina sistemu upravljenju odpadom i da se zapravo da se plače na mene dalje sa planovima koji se tiču i prekovala o kokoli u 27. Pored toga ne bi holala da svedemo priču inkluzija ranjevi grupa ili neproma nek se kuplače konkretno. Zapravo samo na činjenicu da ne mogu raditi nisko plaćene poslove u samoj branši upravljenju odpadom. Mislim da to nije dobar pristup. Treba razmišati o tome koji drugi sektori omogućavaju za pošljavanje ranjevi grupa i definitivno ono što Srbija ima ka ogroman potentijal, jeste zapravo sektor logistike. Mi danas u Srbije imamo jedan užasan deficit vozača i imamo jako veliki deficit majstora, ovočenih majstora. I tragično je da s jedne strane privreda to ponavlja, to je jedna od ključnih tema kada pričamo o perspektivama razvoje privrede, kako mogućiti radno snagu, a da se druge strane nemamo absolutni jedno inicijativu da se kroz programijostu Srbljavanja bilo stručne obuke sa neke različite vidove majstorskih liština koje mogu da presteptu iz potreba privreda i isto tako iz obuke vozača koji nisu uočiti finansijski i dostupne ljudima njižih primanja, a kamo li onima koji nemaju nikakvih primanja, ova situacija reši. Tako da visi jedne strane imate 30.000 nezaposlenih ljudi koji su primorani da egzisteniciju obezbeđuju na način koji je često van zakon, i imate strahovih defici tradne snage koji upravo može da reši jedna pravedna transicija, sistemski proces obučavanja, selepcije, kadra koji privredi potreba. Kada pričamo o zelenoj ekonomiji, definitivno je još već je absurd kada govorimo o faktički ljudima koji imaju liši stepe na obrazovanja. Znači mi školujemo veliki broj zaštitara životne sredine, znači zašte životne sredine kao smer postoji na čitu nizu fakutetu, znači počeši od keogrovskog preko poli tehnike, biologije, pa onda ne znam fakuteta tehnickih nauka i kad bi uzili podatke s nacimnoj službe za zapošljavanje, videli bi da je zapravo jako veliki broj vistoko obrazovanjih vladih ljudi koji su na nekim značim povezane s ekologijem zaštitom životnoj sredine na birom. A isto vremeno u privredi i ne samo u privredi li javnom sektoru imate ozbiljan deficit radni snage koja treba da se bavi upravo ovim zelenjem transicijama. Zbog čega dolazi do torna? Zadašto ekologiju posmatramo kao neku nožnu zlot, znači privreda zaštitu životnoj sredine kao nametno trošak ne vide potpuno jasno šta značite poruke koje dolazi z Evropski Unije da je ova zelena transicija generatora zvoja i da ona treba dobezbedi novaradna mesta nego jednostavno se to doživljava kao nešto što je manje bitno i jako često na poslima životne sredine radi i manje ljudi nego mesta potrebno za ovaj posao ili se oni i neraden na onom nivou kvalitete i obima koji bi bio učekivan imajući u vidu neke ambicije. Svako od nas na kraju je vas i vrađano Srbije da živimo u jednoj čistiju i zdravio i životnoj sredini. Pravedna energetska transicija iz pozicije LKB Polekola zapravo znači da ona ima benefit sa celo društvo to konkretno znači da svaki građan ima pravo da bude akter energetske transicije to znači da naprimer romska nasilja koja nemau prisup električne energi da imaju, da imaš, da imaš solarni paneli kako bi ti ljudi imali dostojastne život. Ono što pravedne energetska transicija i sama kaže u prekođast transišnih mekanizma je to da zapravo niko ne smem biti do zada. Pravedna energetska transicija mora da vese korist celom društu. Bilo u vidu otvarane novih radih mnesta, bilo u vidu čistijeg vazduha koji će obnovi izvori energie doneti i zvacivanje nugvea. Ono što je fundamentalno je da svih trebao da imamo korist od pravedna energetske transicije. Ideje je da ljudi koji ostavaju žrtve transicije u smislu modernizacije i projutvodnje. Osposobljavamo z nove poslove i zapošljavamo u nojim biznesima koji upravo se rajđaju kroz princip primene cirkurne ekonomije. To su poslovi i u reciklaži i u sokupljenju, i komunane preduzećima i u kompanijama koji se na bilo koji način bave održivim energijama i tako dalje tako dalje. Mi mislim da je suštinski jako važno da imamo u vidu da svaki razvoj, tehnološki razvoj zapravo se s kogom donosi uki danje radnih mesta i kao primer toga jednoj istraživanje koje sam radila prepare godine koje pokazalo da u Evropi za sokupljenje reciklažu u jedne tone odpada je u prosiku potrebanom ražman jednog čoveka. U Srbiji je za tu istu jednu tonu pet odpada konkretno u Lancu zapravo svih ovih procesa angloženo pet ljudi. Jednog dana kada budemo razvili redjino na reciklažne centre, kada budemo imali velika postrujenja sortjednice koji generišu primromu selekciju u depositni sistem znači su je ono što vidimo kao pravac razvoja odpadom, mi ćemo na taj način zatvoriti ta radno mjesta koja zapravo postoje i koje nisu legalizovan, ali oni de facto postoje, mislim na nekoma mesapuklače i dovesti jednu ozbiljnu populaciju ljudi u ozbiljnom problem daljig obispiđivanja njihoj existencije. I zato je potrebno da država koja s jedne strane se okreće tehnološkom razvoju u sekturu u pravnim odpadom, razmišlja ovom problemu i do bezpedi da se ova transicija i potrebno osposobljavanja dogode tokom ovih procesa da bi ljudi koje s jedne strane ostanu bez nekog izvora prihoda mogli da upravo zapustimo u biznisima kojim nastaju iz ovih transformacija ili da je potpuno usmerimo na neku drugu stranu kao što sam viš rekla postoje deficitarna zanimanja pohvoto začaja i majstora a za koje ljudi koji imaju niži stepen stručni sper, imamo u vrlo laku i prezut da budu u kvalifikovanji kroz program edukacije koje sprovode ili lokalne samu uprave ili nacijomno služba za zapošlavanje na trevi prajeva samo privreda jer s jedne strane nema razlogu da četno privreda da im država osposobivo začal takve programe i podruški mogu vrlo kompar.