 I tiden op til, under og efter anden verdenskrig, var det en udbredt forvendning, at den værste trussel om krig kom fra luften. Fly kunne med kort varsel ducke op på himlen, og bumper kunne falde mod jorden. Krigen var i den forstand blevet total og ville ramme hele samfundet og civilbefolkningen. I USA sang skildpadden Burt i starten af 50'erne, at alle skolebørn skulle lære at ducke sig og tage et dækning. Doc and cover. Busskabet i filmen var ikke til at tage fejl af. Sygt dækning, og du forbeder dine chancer for at overleve et muligt angreb med atomvuppen. Because every one of us must remember to do the same thing. I USA var den kolde krig og trussel fra atomvuppen tidligt flyttet ind i verderslivet. Også i Danmark var myndighederne optaget af, hvordan man kunne beskytte civilbefolkningen mod følgerne af krig. Men det var ikke helt som i USA. I denne film skal vi se, hvordan myndighederne forsøgte at beskytte civilbefolkningen ved at foregribe og skabe en forestilling om den næste krig. I foregribelsen lå blandt andet et ønske om, at mobilisere og disciplinere befolkningen ved at ansvore danskerne til bestemte handlinger. Her spiller civilforsvaret den helt afgørende rolle. Civilforsvaret blev oprettet i april 1949. Det var få dage før Danmark tiltrøjte at landpakken og dermed valgte side i den begyndende kolde krig mellem USA og Sovjetunionen. Civilforsvaret var et humanitært forsvar, adskilt fra de militære. Det hørte hjemme under Indritsministeriet og bestod udover en statslig styrelse og et mobilt civilforsvarskorps. Et lokal organiseret beredskab, hvor både kommuner, politi, brandvæsen og frivillige skulle bidrag. I de tidlige 50'erne var det vigtigste fokus af udbrede kænskabet til den nye organisation, at rekrytere frivillige og at retfærdig gøre de investeringer, man får to. Det kom til udtryk i filmen, der blev vist i biografer og til offentlige arrangementer, hvor man var ude frivillige. Filmenes nartiv krog var ofte en uablyst eller skeptisk borgere, der blev overbevist om civilforsvaretes værdi. I filmene er det tydeligt, at den sidste krig var skabelonen for den næste. Men krigen var også et abstrakt fenomen, der sjældent blev konkretiseret. Hensikten var netop ikke af skramme publikum, men at gøre det klart, at katastrofen kunne intraffe. Og hvis det skete var budskabet, at et stærkt og kollektivt organiseret civilforsvaret kunne gøre en afgørende forskel i forhold til evaguering, brand, redning og sociale opgaver. Det ser vi tydeligt i filmen Civilforsvaret fra 1991. Og der er mange opgaver, der skal løses. Der er brug for et stort frivilligt mandskab, både kvinder og mænd, til brandtjeneste, til redningstjeneste, til maletjeneste, til evaguering og til madene. Det kollektive islet var tydeligt, at præsentationen er frivillige i uniformer og i fremvisning af materiel som brandslange og lastbiler som her i filmen, befolkningens beskyttelse fra 1953. Kvindelige frivillige spillede en særlig rål. Kvinder blev tilskrevet særlige evner for omsorg og forplejning, og tanken var, at de inden for civilforsvaret kunne udstrækkes til hele samfundet. Det er kendentejnene for de tidlige 50'er, at atombumpen eller en mulig atomkrig ikke vis særskildt opmærksomhed. Frygten for atomkring blev omtalt i den offentlige debat. Men som i civilforsvaret, bliver atombumpen endnu ikke anset for at udgøre en presserende ny trussel. Krigen, der troede, var ofte et abstrakt fenomen. En katastrofe ude i fremtiden. Og i det omfang den blev givet form, var det med henvisning til luftbumper der manglede i anden verdenskrig. At atombumpen spøgte måske i baggrunden, men den blev forstået mere som en stor bompe, end som et retikalt anderledes bom. Brænger vi 10 år frem i tiden af kontrasten tydeligt. Her i filmen Lufthandgreb fra 1959 er opløsning om atomkring rettet til den brede befolkning det vigtigste formule. Der er større fokus på den civile, ikke uniformerede, amendelige borger og hvad han eller hun kan gøre for at redde sig selv og sin nærmeste. Den størrelse har man en chance for at redde livet, hvis man gør det rigtige i det sekundt man ser lysklimtet. Lige under bompen ved et område ved at næsten fuldstændig ødelagt. Det er også kendetejnende for filmene i slutningen af 50'erne og starten af 60'erne, at de tager udgangspunkt i hypothetiske, men meget detaljeret scenarie. Det kan være en mindre atombumpe over en dansk købstad som her i filmen Civilforsvar eller det kan være en stor atombumpe, der er kastet over en by i et naboland. Den detaljeringsgrad er også afspejlet i stilen i filmene. Den er mere realistisk og i hvert fald tæt på hverdagen. Fortællingerne tager i højere grad udgangspunkt i den enkelte borgers liv og aktiviteter og viser et samspil mellem Civilforsvaret og den enkelte borgere. Det ser vi for eksempel her i filmen Radioaktivt Nedfald, der har dystre undertoner. Indtil nu har det været Civilforsvaret opgave at holde befolkningen underrettet med mindst mulige versændelse. Fra nu er det først og fremest afhængig, der er den enkelte om der kan blive tale om et godt nogen låne virkningsfuld beskyttelse. I tilfælde af atomkrig har borgeren et stort ansvar for at sikre sin egen og sin egen families overlevelse gennem forberedelse og planlægning. Det statsligt organiserede Civilforsvaret spiller en væsentlig rolle i forhold til at informere, redde dem, der reddes kan og i det hele taget er rydet op. Men der er også en klar anerkendelse af, at mere vil være op til den enkelte. Kommunikationen på det her tidspunkt er delvist en reaktion på den nervositet og frygt for atomkrigen, som kom til udtryk i offentligheden. Den situation kulminerede i starten af 60'erne, hvor den danske regering udsendte pjesen, hvis krigen kommer, til alle landets husstande. Pjesen illustrerer de skidsmærer, som bredde Civilforsvaret. Tanken om, at forsvar af civilbefolkningen var ikke blevet opgivet, og borgerne skulle stadig have tiltru til myndighederne. Men der var grænser for, hvad Civilforsvaret kunne gøre i forskellige situationer. Alle borgere måtte tage forholdsregler. Det nærliggende er at spørge, hvorfor kom reaktionen på atombummen så sent og hvad var der sket i det forudgående år 10. Udviklingen kan forstås gennem to forbundende forhold, der havde råd i atomvubben-teknologiens udvikling. Det havde jeg ikke mindst, om vubben har blivet og udviklingen af brændtbummen, et kærnevubben, der var mange gange kraftigere end atombummen, der blev kastet over Hyosima. I offentligheden blev brændtbummen for alvor kendt, efter den amerikanske prøvesprængning på Bikiniertollen i forret 1984. Bummen var 6-800 gange større end Hyosima-bummen, og den forsade store mængder radioaktivt nedfald. Radioaktive partikler, som vinde spredte over store områder. Både brændtbummen og det radioaktive nedfald, hvis enskaber og farlighed blev genstand for offentlig debat, var med til at forandre forestillingen om krigen. Vigtige internationale stemmer, lige fra pavn og Nobelprisvindende videnskabsmænd, til politikere og førende intellektuelle, indså, at en sådan krig ikke måtte eller kunne finde stedet. We think that the policy, which is being pursued by the western powers, is one which is almost bound to end in the extermination of the human race. And some of us think that that might be rather a pity. For nogen var alene risikoen svær at leve med. Den nye forestilling om atomkrigen fik betydning for, hvordan man forbereder sig på at overleve en sådan krig. Den mest markante forandring i civilforsvarels visuelle kommunikation. Det var, at atomkrigen og spørgsmålet om radioaktivitet og nedfald fik mere opmærksomhed, som vi ser her i filmen Radioaktivt Nedfald fra 1961. Landet ligger nu udsat for det radioaktive nedfald. Ikke alle har fået advarslige tid. Med det fokus fulgte også en anerkennelse af, at meget ville være op til den enkelte, og derfor måtte oplysning rettes mod hele befolkningen og ikke primært mod frivillige. Den farlige situation strikker sig langt ind i fremtiden. Når vi kommer op for beskyttelsesrummet, vil hver eneste ting, hver eneste del af hverdagen være under mistanke for større eller mindre radioaktive forurening. Skiftet i kommunikation var der både gradvist og uinsaretet. I planlægningen af det civile beredskab, der var fokuseret på, hvordan den danske stat og det danske samfund kunne fortsætte med at fungere efter en atomkrig, der var udgangspunktet, at den krig med brændbumper kunne komme. Det førte blandt andet til konstruktionen af regeringsanlæg vest i Rålskov. Ideen var, at regering og kongihus kunne evakuere os til sådane anlæg i tilfælde af atomkrig. I dele af civilforsvaret forberedte man sig på, at menneskelig i en situation, hvor meget små atombumper blev kastet over mindre danske byer. Tanken var her, at det scenarie kunne være nyttigt i randområderne langt fra Ground Zero, hvis der var tale om større bumper. Der ville altid være noget at gøre, nogen af hjælpe, som det lyder her i filmen Civilforsvaret. Der vil være sammenstyrkninger og brænde, og der vil være mange overlevende. I nogen afstand vil kældre og beskyttelsesrum, og der vil altid være store områder, hvor civilforsvaret kan redde mennesker og værdier. I uddannelsesamhængen blev fotografier retuseret med det formål at give civilforsvarels personel en idé om de forhold, de skulle arbejde under, efter at den bumpe var kastet. Som vi ser på billederne her fra starten af 60'erne, var bygninger væltet, og det var svært at komme frem. Hvis man er ude i det fri, får man hele stråling. Den oplysning, der var rettet mod befolkningen, fik også delvis karakter af uddannelsen. Det gælder for eksempel i forhold til radioaktivitet, og det radioaktive nedfaldsenskaber. Blandt løsningerne var at skærme sig mod radioaktiviteten ved at alle rykket under jorden. De forskellige scenarier var både udtryk for, at Truslen fra atomkringen var mangeartet, og at der var grænser for, hvor meget civilforsvaret kunne stille op i tilfældet af en omfattende atomkring. Truslen, der kom fra oven, forandrede sig altså i den tidlige kolde krig. I forhold til pjesen, hvis krigen kommer, formulerede statsminister Viggo Kampmann det sådan her. De moderne våben kan ramme os, selvom landet ikke angribe stirette, og de våben skældner ikke mellem civile og militære mål. Det blev i stigende grad erkendt, at den næste krig ville være en krig med kærnevåben, og at disse våben stillede civilforsvaret over for en ny og vanskelig opgave. Hvis det sker, vil verden ikke være den samme. Det er befolkningens og civilforsvaret opgave at beskytte mennesker så godt som muligt mod det, som ikke måske. Alle danske borgere måtte vide, hvad der kunne ske og hvad de kunne og burde gøre, hvis det skete. Når de er hjemme på, så gik kl. 9. Ja, og de mener ikke, de har søget for gærne. Men det stillede store krav til myndighedernes og befolkningens forstillingsevne. Ingen visste præcis, hvordan en moderne atomkrig ville se ud, men det var blandt andet civilforsvaretes opgave at forestille sig det og forberede befolkningen på, at det kunne ske. Film og andre former for oplysning var her nyttige redskaber. Og samme grund er civilforsvaretes visuelle kommunikation en god indgangsvinkel til at forstå afgørende tendenser og udviklinger i civilforsvars tanken i den tidlige atommaller. Det var en periode, hvor forstillingen om den næste krig og derfor også forstillingerne om civilforsvaret var under forandring.