 La pandèmia actual de la Covid-19 és una crisi global i també, a l'hora, una crisi de desigualtat que està sent analitzada pel Pàl·lic Policicentre. La pandèmia és una greu amenassa per la població i els barris més vulnerables tant als països més pobres com a la població més pobra dels països rics. Podríem dir que en el nostre medi està plovent sobremullat, donat que la Covid-19 està afectant a varios col·lectius que, com els professionals sanitaris i socials, treballen amb serveis molt sovint precaritzats i mercantilitzats. També la població gran de les residències geriàtriques, que durant molts anys han estat mercantilitzades i treballen amb molt poc recursos. I, finalment, també a la bona part de la classe treballadora, obrés, caixeres, netejadores, treballadores de cures, que molt freqüentment han tingut que triar entre perdre la feina o arriscar la seva salut. Podríem dir que el virus, en sí mateix, no genera desigualtats de salut, però les desigualtats socials generades per les polítiques neoliberals durant molts anys sí que ho fan, de manera que la Covid-19 es pot dir que és un amplificador de les necessitats i, alhora, s'ha convertit en una pandèmia de la desigualtat.