 Euroopassa oli koettu kaksi maailman sotaa vajassa sadassa vuodessa, ja useat ihmiset etsivät keinoja estää uusia sotia. Ranskalaisella virkamiehellä Jean-Monnaiella oli ehdotus, jota maan silloin ennen ulkoministeri Robert Schumann ryhtyi ajamaan. Luotaisiin yhteinen toimielin hallitsemaan sitä, miten eri maissa tuotetaan sotateollisuuden raaka-aineita, hiiltä ja terästä. Eurooppaa ei seuraavaa koko, nii täysin konstruksia. Seuraavaa ei seuraavaa konkreta realizatioon. Tääntää yhdessä solitaritetti. Vuonna 1951 kuusi maata, Ranska, Saksa, Belgiä, Italiä, Luxembur ja Alankomaat allekirjoitavat Pariisin sopimuksen ja perustivat Euroopan hiili ja teräsyhteisen, jota johti korkea viranomainen ensimmäinen ylikansallinen eli. Euroopan johtohahmot halusivat jatkaa tällä tiellä ja 25 maaliskuuta 1957 allekirjoitettiin Roman sopimukset, joilla perustettiin Euroopan talousyhteisö Etiö ja Euroopan atomienergiäyhteisö Euratom. Vuonna 1968 Luxemburin pääministeri Pierre Werner ehdotti yhteistä rahaa. Wernerin raportissa vuonna 1970 esitettiin asteittaista siirtymistä Rahaliittoon kymmenen vuoden kuluessa. Vuotta myöhemmin yhdysvallat kuitenkin devalvoidollarin. Sitten puhkesi öljykriisi ja Wernerin suunnitelma hylytettiin. Rahaliiton sijaan joissakin Euroopan maissa otettiin käyttöön niin sanottu valuutta kärme, joka rajoitti valuutta kurssi vaihtelua suhteessa useisiin eurooppalaisiin valuuttoihin ja dollariin. Valuuttakärmeen perustamisesta vuonna 1972 aina sen lakkauttamiseen saakka 7 vuotta myöhemmin, valuutta kursseja sopeutettiin ja valuuttakärmeeseen osallistuvat valtiot vaihtelivat tiheään. Vuonna 1979 talous- ja rahaliitto saa jälleen tuultapurjeisiinsa. Euroopan valuuttajärjestelmä syntyi ja luotiin Euroopan valuutta yksikkö-eku. Eku oli kuitenkin vain virtuaalinen valuutta, pelkkä laskenta yksikkö. Euroopan valuuttajärjestelmän jäsenvaltiot päättivät sallia valuttojen poiketa enintään 2,25 prosenttia keskuskurssistaan. Näin syntyi valuutta kurssimekanismi, ERM. Vaihteluvälien noudattaminen ei aina ollut helppoa. Vuodesta 1979 vuoteen 1987 keskuskursseja muutettiin 37 kertaa. Vuonna 1986 allekirjoitettiin Euroopan yhtenäisasiakirja, jos se tehtiin ensimmäiset merkittävät muutokset Roman sopimuksiin. Tavoitteena oli luoda vuoteen 1993 mennessä todelliset sisämarkkinat, joilla tavarat, henkilöt, palvelut ja pääoma liikkuisivat vapaasti ilman muitakin, kuin tariffeihin liittyviä kaupan esteitä. Vuonna 1988 Euroopan komission silloinen puheenjohtaja Jacques De Laure nimitettiin johtamaan komiteaa, jonka linjauksista tuli Maastridin sopimuksen perusta. De Laurein raportin mukaan talous- ja rahaliittoon siirryttäisiin kolmessa vaiheessa. Ensimmäinen vaihe alkoi ensimmäinen heinäkuuta 1990, kun pääoman vapaaliikkuvuus yhteisen alueella toteutui. Tässä vaiheessa keskityttiin tehostamaan yhteistyötä keskuspankkien välillä. Sopimus Euroopan unionista allekirjoitettiin Maastridissa 7. jälmikuuta 1992. Siinä määritettiin talous- ja rahaliiton luomista, ja toimintavarten tarvittavat järjestelyt ja seuraavat vaiheet. Toisen vaiheen alkamisvuodeksi sovittiin 1994. Tässä vaiheessa tavoitteena oli taloudellinen lähentyminen, ja sen edellyttämien toimielinten luominen ja menettelyjen vakennuttaminen. Sopimuksessa määrättiin myös lähentymisehdot, jotka jäsenvaltioiden tuli täyttää, jotta niiden katsottaisiin olevan valmiita yhteisen rahan käyttöönottoon. Toisen vaiheen aikana perustettiin Euroopan rahapoliittinen instituutti EMI, joka aloitti toimintansa Frankfurtissa ensimmäinen tammikuuta 1994. EMI suoritti kaikki valmistelut, jotta EKP voisi ottaa vastuuden rahapolitiikan harjoittamisen. Tounkokuussa 1998 EU-un johto ja valtiovaraa ministerit kokontuivat Brysselissä päättääkseen, minkä valtioiden taloudet olivat lähentyneet riittävästi, jotta valtiot voisivat osallistua rahaliittoon. He myös valitsivat EKP-le ensimmäisen pääjohtajan, William Doisenbergin ja ensimmäisen johtokunnan. EKP perustettiin ensimmäinen kesäkuuta 1998. Se korvasi EMI-niotti käyttöisessä toimintilat Frankfurtissa. EKP muodostaa yhdessä EU-jäsenvaltioiden kansallisten keskuspankkien kanssa Euroopan keskuspankki-järjestelmän EKP-jiin. Keski-yydellä 31. joulukuuta 1998. Eurootettiin käyttöön ja Eurooloen maiden valuttakurssit kiinnitettiin peruttamattomasti toisiinsa. Kolmas vaihe alkoi ensimmäinen tammikuuta 1999. Yhteenen rahaa otettiin käyttöön ja vastuu rahapolitiikan harjoittamisesta siirtyi kansallisilta keskuspankkeilta Euroopan keskuspankin Neuvostalle. Kolman vuotta myöhemmin, ensimmäinen tammikuuta 2002, uudet setelit ja kolikot otettiin käyttöön ja Euroalueella juhlittiin näyttävästi. Ihmiset jonottivat saadakseen ensimmäisten joukossa uutta rahaa. Kolmen vuoden ajan Euro oli ollut pankkien, yritysten ja rahoitusmarkkinoiden virallinen valutta. Nyt se kuului kaikille.