 De musikalske indslag er efterhånden et solidt fasttømret tradition ved Aarhus Universitets Aarhusfest. Det samme kan man sige om den pris, som vi uddeler til årets æresalumne. Nogle af de tidligere æresalumner er afbillet her bag mig på skærmen, og som I kan se, så er det tale om en eksklusiv klub af personer, som hver især har brugt deres fag og deres kunskaber til at gøre en ekstraordinære forskel for samfundet. De viser os, at viden har værdi i særen, når vi deler den og omsætter den til handling. For et øjeblik siden hører vi Vocal Line synger en sang, der hedder True Love, og netop Kærlighed er det helt centrale tema i den seneste bog fra dette års æresalumne. Her tager hun os med på en rundtur til en række forskellige videnskabelige discipliner, for at finde ud af, hvad de værre i sære har at sige om emnet. Med en kandidat grad i biologi, heller hun ofte selvmåde natur- og vinskabelige forklaringsmodeller, men hun inddrager også den nyeste og væsentligste viden fra psykologi og kultur- og vinskab, og så formiler hun den, så det både kan forstås og føles. Åresæresalumne bruger nemlig høj grad også en personlige vinkel, når hun taler og skriver om vinskab. Om emnet af kærlighed, depression, teknologi eller noget helt fjære, så bruger hun gerne sig selv i sin formidling. Derfor tager hun både til læsernes hjerner og deres hjertere. Men hendes respekt for videnskabens premiser og ikke mindst hendes egen fagelig ballast betyder, at hun altid åbner det rette blandingsforhold med følelser og fakta. For tag ikke fejl. Selvom hun skriver sig selv ind i mange af sine fortællinger om forskning, så er det fagelig stof altid i centrum. Og hendes bog fra 2012, mit smukke genom, bliver ansigt for at være blandt de allerbedste eksempler på nye og faglige litteraturen i Skandinagen. Som journalist og formiler bidrager hun til at give videnskaben et menneskeligt ansigt. Hun bygger bro mellem befolkning og forskning, og hun er en del af samfundens bollverk mod konspirationer og falske nyheder. Der med indtager hun på smukkeste vis sin glas i forsvaret for det nysgæreje, vidende og funktionsstykke til demokrati. Min damer her, over seriesalumnene på Aarhus Universitet 2023, Kanskjentlig Biologi og PhD i Norge Biologi, Lone Frank. Kære Lone, skudt, da vem det stemmer. Udover hederne Lone så får du også et mere fysisk bevis, som er den glasgål, som står her på bordet, som er lavet af Tobias Møhl. Og den får du som ænd lov at tage med dig hjem. Men inden du gør det, så håber jeg du vil indtage talestolen og sige i par år. Ja, jeg vil starte med at sige, jeg havde aldrig i mit liv forestillet mig, at jeg skulle stå på lige præcis denne her talestolen. Og det, at jeg gør det i dag, det synes jeg meget godt illustrerer en ting, at biologi kan føre til, hvad som helst, bare man forlader det i tiden. Men seriøst, så var det en meget stor ære for mig, det her. Og det, jeg var en ære, der kom ud af den blå luft, jeg havde over hovedet ingen ene, så om det, jeg vil gerne sige, en meget, meget varm tak til Aarhus Universitet. Det betyder meget for mig, det her. Ikke bare som en faglig anerkendelse, men også af flere gråne. Og en er sådan, hvad skal man sige, helt personligt og privat, når jeg tænker over Aarhus Universitet. Så er det egentlig, hvad skal man sige, den uddannelse, jeg fik her, det ophold, jeg havde her i de der normerede 5,5 år, som det var. Det har været i virkeligheden grundlaget for hele mit videre liv. Det var en opvogn at komme hertil fra et gemation ude på landet. Og jeg vil sige, jeg oplevede lige præcis det rune, han talte om, og forvandle mig fra elev, der besagt til nu skal I gøre sådan, nu skal I aflevere sådan, og hvad det hedder så videre, der ud af til at komme herind og blive studerende. Og det var som en verden, der åbnet sig, simpelthen. Altså det var her, jeg opdagede selvfølgelig, at der er viden, der uden man kan tillegne sig på egen hånd. Man kan diskutere det med andre, der står fantastiske undervisere til rådighed. Det at være på fronten af noget viden, på fronten af, hvad vi overhovedet kan erkende og finde ud af, hvilke vej vi går, det var, kan man sige, åbningen til, at det har beskæftet mig med resten af livet. Og jeg vil også sige, at den måde Aarhus Universitet, Dats On, og den måde, det er på, har også spillet en stor rolle for det, fordi jeg kom her, og det var som i virkeligheden med den her campus-atmosphere, der er. Det var som at komme ind i sådan en kubator. Det var den her lille vidensverden. Jeg var endda så heldig også at bo på et af parkkollegerne. Så det var sådan en total immersion, kan man sige. Altså man kunne vælte ud af sengen om morgenen, kom lidt for sent til den første forlæsning, og så kunne man tage til øvelsen, så senere, og lige gå hjem og sove lidt, og komme igen, og så kunne man gå i fredags, og så er der bare vartlet derfra hjem igen, og sådan kunne man ellers fortsætte. Og jeg vil sige, det var den her opdalesse af, at man også er netop et selvstændigt menneske i verden, der styrer sit eget liv. Det var en meget, meget stor oplevelse, og det var en kæmpe, jeg vil sige, i dag snakker man jo enormt meget om, at det er skræmende at studere, og man skal også have noget mere støtte, man skal komme igennem det her på en måde, hvor alle muligt skal hjælpe en. Det bedste man kan gøre, det er at lave et miljø, hvor man simpelthen selv opdager, at man kan selv, selvfølgelig man er andres hjælp, men man kan udmærke det selv. I en anden grund til, det også betyder meget for mig at få den her pris, det er selvfølgelig, at det er en anerkendelse til, til det, jeg har brugt mit liv på, og det er jo egentlig, kan man sige, jeg er jo en frafaldende på den måde, at jeg fik jo en forskoddannelse, og jeg skulle jo have været forskere, det havde jeg forestillet mig, jeg skulle være gærneforskelig, jeg skulle ud og udrette ting, og så er det, at jeg tager min POD, og sidder der i USA, og slår frygtelig mange råd og hjælp, og kommer altså til at føle det her, den her gærning som en lille smule, og skal man sige indskrænket, men finder til gengæld ud af, ja, men hoved, det jeg virkelig interesserer mig for, det er jo det her med, hvad videnskaben, og forskningen, alt den viden, der kommer ud af det, vi går og laver, hvad den betyder, altså hvad betyder den i vores liv, som også Bryen antyder, det er jo det, jeg ofte tager udgangspunkt i, når jeg laver noget, men hvad betyder det for vores liv, og for vores måde, og tænker over, ja, men hverden, og hvordan den hænger sammen, det er også at se vores plads i den. Og mange siger jo det her, til mig, du er sådan en glimmerne formidler, og så tænker jeg altså, ej, nej, men det er godt at være med at sige formidler, fordi formidling er for mig sådan noget med, altså det er lidt kommunikationsarbejde, man skal sælge noget til nogen, man skal forklare det, og sige det er sådan her, man gør det, det er sådan her, de har fundet ud af. Det, det handler om, for mig, i min beskæftelse, det er altså det her med, tænke over viden, tænke over forskning, denne mekanik, hvad der kommer ud af det, og så, altså, vi prøver at sætte det ind i nogle sammenhænger, og i virkeligheden dermed, forhåbentlig, altså, ikke bare give mennesker, der ikke er i universitetsmiljø, en viden, men også give dem et, et engagemang, altså, lige da de får nemme det der med, jamen hvis jeg skal svare på nogle ting i, nogle spørgsmål i mit eget liv, så er det blandt andet, viden fra de her universiteter, jeg skal bruge til det. Og det er jo, altså, også kommet ud af, at være her, og jeg vil sige, det er, jeg synes, det er fantastisk, et fantastisk signal, at I giver mig denne her pris, fordi det her med, at tænke over forskning, at se sammenhængene udevid vores måder, og se på verden, og selv, og hinanden på, det er utroligt vigtigt, ligesom forskningen i sig selv og bedrivelsen af videnskab er. Og så bringer det mig også til, at jeg i virkeligheden er til sidst, ved at sige noget, at det samme, som begiv det, en aftof, det faktisk tog fat i, og jeg så er tænkt, findes også, det var jo det, jeg skulle have sagt. Men nu kommer det så igen, jeg er så glad, at blive gentaget det, der lægger i universiteter og i, de inkubatorer, de værdner, som de her universiteter er. Der sættes heltid mange krav til, hvad de skal lavere. Det er sådan, at man ser, at det er et jul i samfundsmaskinen, der skal komme nogle kandidater ude, de skal så pludselig enten dreje sig i en raktning på grund af værdslivet, eller dreje sig i en anden retning, eller de skal være færre år, eller flere år, eller hvordan det nu er. Og vi kan ofte, i debatten, komme til at tænke over universiteterne, som sådan nogle vidensfabrikker og nogle kandidatfabrikker. Men det største og mest centrale krav til universiteterne ude fra, det bør jo være, at de er, altså, tænketanke i den enlige forstand af det ord. Det er her, at frie tanker skal kunne trives, skal kunne dyrkes, skal kunne udveksles, og diskuteres, og at der selvfølgelig også skal kunne forskes i alt, hvad mennesker kan forestille sig og forske i. Så når der bliver sagt det her med, folk kan være en lille smule nervøse for at udtale sig, og de kan også være nervøse for, at vi egentlig går ind i den her slags forskning, fordi Uha, den er måske ikke helt så vel appriseret i disse dage, og tider, så er det farligt. Altså, det er ekstremt vigtigt, at samfund, som jo hele tiden får andre syn på, hvad man må, hvad man ikke må, hvordan man må ydre sig, hvad man ikke må gøre osv. At de samfund har nogle steder, hvor der kan tænkes frit og jeg kan ikke sige andet at man kan ikke forlade sig på som universitet, at der vil komme nogen fra politisk hold at sige, ja, nu skal I bare forholde jer fuldstændig frit til alt. Det må også komme nedefra, det må også være jeg som går holdt til dagligt og som laver alle de fantastiske ting, der kommer ud af det her universitet. Det er selvfølgelig i jeres hoveder, og det begynder det her med, ja, at vi må insistere på vores frihed. Vi må insistere på, at her kan man sige alt og her kan man tale om alt ligegyldigt hvad samfundsvindene lige i øjeblikket, hvor de blæser hen af. Og med det der tror jeg egentlig bare, at igen, jeg vil sige, en meget, meget stor og dybfølte tak for den her meget store ære, og så vil jeg sige, at jeg tilhører jo en generation, hvor jeg kommer til at arbejde, til det bliver borgeret ud. Så jeg skal tilbage til min pind, og der glæder jeg mig utroligt meget til at blive ved med, og tænke over, formulere mig om, og interviewe jer om, hvad I går og laver, hvad I tænker, hvad I frembringer. Så på forhånd tak til alle jer.