 Bona tarda a totes i a tots. Moltes gràcies per haver vingut. És un dia difícil, un divendres a la tarda, el prop del pont, per tant, us agraïm l'assistència. Agraï també el museu que ha co-organitzat les jornades amb el nostre observatori i amb el suport de l'Ajuntament. A la taula d'avui presentarem un projecte internacional a tres bandes, i tot s'inicia amb una col·laboració des de part de l'Ostres Observatori Europeu de Memòries de la Universitat de Barcelona amb la Columbia University de Nova York, una institució amb la qual fa anys que col·laborem, fem intercanvi d'estudiant, fem intercanvi de coneixement. I ara fa un parell d'anys... Doncs ara fa un parell d'anys des del SIPA, que és la School of International and Public Affairs de la Universitat de Columbia. Va bé? No, esperem. Doncs els col·legues nord-americans van presentar aquest projecte, African American Redress Network, que vindria a ser la xarxa de reparació afroamericana, que era realment una novetat en aquest esfera de la memòria colonial. I el que es dedica, és, bàsicament, a mapa ja, a localitzar allà de tots els Estats Units, estat per estat, el 51 Estats d'Amèrica, aquelles iniciatives, que tampoc ser legislatives, com poden ser polítiques, com poden ser de la societat civil, que persegueixen una reparació dels d'anys infligits durant dècades a la comunitat afroamericana. Ens va agradar, ens va sobtar positivament, i vam pensar que podíem oferir una col·laboració des d'Europa, en aquest cas, des de Barcelona. I així va ser, vam començar almenys amb dos països. Estem treballant des de Barcelona al Cas Espanyol i els col·legues dels països baixos estan fent el Cas holandès. Gràcies, Jesper, per haver vingut des d'Amsterdam, tenim la Linda en directe des dels Estats Units, i començarem amb ella. La Linda Mann va cofundar, és cofundadora d'aquesta xarxa que us deia African American Redress Network, fruit d'una col·laboració entre la Colòmbia i la Universitat, com us deia, la Howard University i el Thargood Marshall Civil Rights Center. Anteriorment, la Linda havia estat director executiva d'un projecte de drets civils i justícia restaurativa a la Facultat de Dret de la Universitat de Nord-Eastern i havia estat també càrrec de la recerca del projecte de memòria de Georgetown. La Linda ha treballat també com a investigadora a l'American Educational Research Association, té numeroses publicacions i, a més, té una llarga experiència de 10 anys com a mestre, professora d'història, en escoles públiques. So, Linda, thank you. Thank you for being with us. The floor is yours. Good afternoon, everybody. Dos. ¿Me escucháis bien? Se me oye bien. Maravilloso. Muchísimas gracias, por esta fantástica presentación. Celeste y compañía. Lamento mucho no poder estar con vosotros aquí en persona y quería alabar el trabajo que todos habéis llevado a cabo y haber realizado y daros las gracias por brindarme la oportunidad de dirigirme a todos los que están presentes en la conferencia. Lo que voy a hacer es ir compartiendo mi pantalla y me referiré brevemente al proyecto que nosotros hemos creado, la red redress afroamericana. Y supongo que después de esta presentación pues otras universidades hablarán también de lo que han aportado este proyecto también. ¿Todo el mundo ve las diapositivas? Muy bien. Pues quería empezar hablando un poquito acerca de la formación de esta red afroamericana redress porque el modo en que nosotros la hemos diseñado ha sido desde cero. Y se trata de una colaboración entre, como ha dicho Celeste, nuestra universidad y la universidad de Colombia. Y la universidad de Harvard, que es también un colegio que está dentro de la universidad de Colombia y Universidad, que es una institución predominantemente blanca en los Estados Unidos. Y muchos de nuestros centros educativos con prácticas de esclavitud fueron segregados, eran segregados y eran segregados debido al racismo continuo en el país. Por lo tanto nosotros pensamos que era muy importante que como un centro predominantemente blanco que sea de Colombia, que nosotros pudiéramos colaborar con el colegio históricamente negro que antes había trabajado también en estos proyectos. Por otro lado, también somos un modelo innovador para estudiosos y defensores de este proyecto. Es decir, trabajamos en el campo del activismo y promocionamos redress para las injusticias raciales históricas llevando a cabo y facilitando una investigación interdisciplinar a la que me referí de brevemente durante esta presentación. Pero por ahora lo que me gustaría hacer es sencillamente debatir un poquito la formación de nuestro trabajo en este proyecto de mapeo. Muy bien. Esta red afroamericana, redress, se formó a partir del reconocimiento de que a pesar de que hay unos esfuerzos a escala nacional por parte de Estados Unidos para abordar la discriminación racial y las injusticias raciales y el racismo, Estados Unidos todavía tiene que responder a su historia de esclavitud, genocidio y cuidados raciales. Y responder a esta historia ha significado la reconciliación. He proporcionado también en esta diapositiva una visión general de los distintos esfuerzos llevados a cabo a nivel internacional y nacional para poder abordar estas historias. Y aún así, todavía seguimos luchando por conseguirlo. Nuestro primer proyecto que hemos mencionado ha sido el proceso de investigación y de mapeo, y me gustaría hablar un poquito acerca del marco de este proyecto. Para enmarcar este proyecto, dentro de un marco de derechos humanos internacionales por varios motivos. En primer lugar, nosotros pensamos que permitía un enfoque multidisciplinario respecto a la descolonización. Es decir, que había distintos caminos que eran respetados en este sentido y nos permite también una posición social y política del actor, el público, los actores, también la situación geográfica y epistemiológica de los mismos, su historia colonial, el papel que desempeñan dentro o fuera, de la academia, el activismo, la política y su acceso al poder. Y también honra el trabajo llevado a cabo en cuanto a la descolonización de todo lo que hacemos. Aquí, por lo tanto, vemos una diapositiva que trata de las cinco categorías distintas de reparación destacadas por la Revolución 16147 y la Comisión Nacional de Juristas en una publicación del 2018. Las cinco categorías de reparación incluyen la satisfacción, la rehabilitación, la restitución, la compensación y garantías de no repetición. Y me gustaría explicar algunos ejemplos respecto a la satisfacción, que podría ser una disculpa, restitución sería devolver, quizá un territorio, compensación sería un dinero y la rehabilitación sería servicios físicos y médicos y garantías de que sería todo lo posible para eliminar los sistemas de separación racial que siguen existiendo en los Estados Unidos. Y esta diapositiva muestro aquí también cuál es el marco que nosotros hemos utilizado y, a propósito, hemos hecho un mapa de todas las zonas históricas de los Estados Unidos. El motivo para hacerlo es que realmente eso nos ha proporcionado la oportunidad de abordar distintos tipos de opresión. Es decir, que no estábamos mirando solamente la esclavitud, sino que estábamos describiendo las injusticias históricas que pasan a través de la historia de Estados Unidos, incluyendo la esclavitud, segregación y otras formas. ¿Cuál es la metodología que hemos utilizado para este mapeo? Se incluye también echar un vistazo a las distintas regiones de los Estados Unidos. Estados Unidos es un país enorme y cada zona tiene distintas historias de injusticia racial y de violación de los derechos humanos y también cuenta con distintas respuestas. Por lo tanto, nosotros hemos elaborado un mapa a partir de las distintas regiones. Aquí tenemos un pantallazo de nuestro mapa el año pasado, de hecho, y seguimos trabajando la elaboración de este mapa. Pero aquí podemos ver un poquito los resultados básicos de nuestra investigación que han demostrado más de 460 esfuerzos de reparación a nivel local para poder responder a las injusticias raciales históricas de los Estados Unidos. Esto muestra, de hecho, una línea cronológica de cómo las injusticias raciales y los espostos de reparación han aumentado con el tiempo. Por lo tanto, empezamos en 1988, y RIDRES se convirtió en una institución mucho más popular a partir de una serie de entradas que nosotros encontramos durante ese periodo de tiempo. Cuando examinamos los esfuerzos de reparación que han existido entre el 2000 y el 2020, tenemos 67 esfuerzos llevados a cabo durante ese periodo de tiempo mostrados en este diagrama. Y también ha sucedido un aumento significativo en los Estados Unidos en el 2014, que coincidió con un asesinato que sucedió en una ciudad, en Ferguson, que fue el asesinato de un hombre de raza negra por un oficial de policía. Y ese fue también el año en que Tanigisi Coles publicó un artículo sobre reparaciones en una revista muy popular de Estados Unidos, en el 2020. Una vez más vemos que se trata de una subida muy significativa en el 2020 con el asesinato de George Floyd, Ryan Attender y otros a manos de la policía o la violencia policial en los Estados Unidos. Aquí, en esta diapositiva, vemos un resumen de lo que nosotros estamos intentando entender que está sucediendo en los Estados Unidos. La esclavitud de lejos es el motivo de investigación más grande seguido por linchamientos que sucedieron durante la zona de Jim Crow a finales del siglo XX. Aquí es como nosotros empezamos a comparar región por región, y como podéis ver, hay distintas historias y responde también e implementa la reparación de modos distintos. Es decir, que algunas comunidades son comunidades que están muy centradas, por ejemplo, en la esclavitud y conmemoraciones y memoriales, mientras que otras regiones que están mucho más centradas en los linchamientos a los que me referido a estas situaciones. En general, vemos que el 80% de todos los esfuerzos en Estados Unidos como satisfacción o disculpas, búsqueda de la verdad con memoración y memoriales. También podríamos sacar datos a partir de la investigación que hemos llevado a cabo. Por ejemplo, aquí tenemos un ejemplo en el que vemos reparaciones compensatorias en los Estados Unidos, sobre todo entre organizaciones religiosas, pero vemos también algunas iniciativas que proceden de las universidades y los municipios. Pero las organizaciones que parten de instituciones religiosas en Estados Unidos son líderes en cuanto a reparaciones compensatorias. A partir del trabajo que hemos llevado a cabo, empezamos a debatir a nivel interno como esto podría contribuir a desmantelar los sistemas de represión bajo el colonialismo y cómo podemos situar las voces de las comunidades indígenas y de las personas afroamericanas como pioneras de nuestro trabajo. Es decir, para poder responder a este tema, el equipo consideró la utilidad tradicional de estos datos más allá del paisaje de los esfuerzos de reparación locales y nacionales en Estados Unidos. Tratamos de promocionar y utilizar un enfoque de investigación basado en los deseos para descolonizar los distintos esfuerzos llevados a cabo en Colombia y como nosotros interactuamos con las distintas comunidades. A partir del año pasado, por lo tanto, hemos estado trabajando junto con varias comunidades para poder promover sus esfuerzos de reparación, proporcionando investigación interdisciplinar y ofreciendo también recursos a partir de nuestro centro para poder ayudar y contribuir a esos esfuerzos comunitarios. Esta cita que aparece aquí, ¿por qué no creamos nuestra propia mesa y los invitamos a acudir a ella? ¿Por qué? Porque las organizaciones comunitarias con las que nosotros trabajamos, los agentes de la sociedad civil que están trabajando a favor de la reparación básicamente están presentando participaciones que podamos interactuar con ellos, pero ya están llevando a cabo este trabajo y ya están comprometidos en una serie de prácticas de reparación y ya son productores de conocimiento dentro de su comunidad. Por lo tanto, nosotros nos posicionamos como colaboradores en los esfuerzos que ellos llevan a cabo para reparar. Hemos coproducido mucha investigación como resultado del trabajo con estas comunidades, como un cálculo económico, proyectos de justicia medioambiental, investigación genealógica. Este trabajo, la verdad, es tan interdisciplinar en cuanto a su naturaleza que es... vamos... interminable lo que podemos hacer en cuanto a investigaciones de cursos que podríamos implementar trabajando dentro de estas comunidades para descolonizar Estados Unidos. A modo de conclusión me gustaría decir que quizá después de esta mesa redonda podremos intercambiar impresiones, pero bueno, este proyecto responde sobre todo a un llamamiento global para abordar la discriminación racial, pero también ofrece evidencia como el excepcionalismo americano, el trabajo en las comunidades nos habla del diálogo histórico, de la justicia transicional y la descolonización. Quizá tengamos la oportunidad de hablar de todos estos aspectos, pero por ahora le voy a pasar la palabra al siguiente presentador para que puedan explicar el trabajo que han llevado a cabo en su país. Muchas gracias. El gest ve en nom de la seva universitat i de l'Anànsic, que és la nostra soci allà. És estudiant de màster en història a la Universitat d'Amsterdam, està especialitzat en els llegats de la violència de masses, tant en el context del colonialisme com també de l'Holocaust. La seva recerca recent s'ha centrat en les possibilitats i els límits de la reconciliació a través de les comissions de la veritat, de les disculpes polítiques i dels moviments de reparació, sobretot aquells iniciats des de baix i vindicats des de la societat civil. A més, dels països baixos, Angés s'ha entrat la seva recerca en altres zones com L'Iberia, Sierra Leone, Bosnia Herzegovina i Indonèsia. És col·laborador del Niot Institute for War, Holocaust and Genocide Studies d'Amsterdam. Angés, la flor és yours. Thank you. Thank you so much. Can you all hear me? Perfecte. Thank you for this introduction. Linda, thank you so much for your introduction. Muchísimas gracias por tu presentación al seminario. Es fantástico verte de nuevo. Aunque sea en línea. Y gracias también a Celeste y a todos los que han dedicado tanto tiempo a organizar este pequeño seminario. Muy bien. Pues, yo lo que voy a hacer es hablar acerca de la reparación en Holanda. Si hay algo que resulta confuso, o me salto alguna información que es útil, por favor, decirme lo durante el seminario. Y lo hablaré un poquito acerca de este movimiento de reparación, que es un movimiento muy localizado. Es un movimiento muy localizado. Y vemos cada vez más que hay asuntos que se tratan a nivel estatal. O sea, que podemos decir que tenemos protestas locales. Es los distintos movimientos de los que voy a hablar mucho más adelante. Y como podemos ver, la lengua que utilizan es muy... Es muy... Es muy... Es muy... Es muy... Es muy... Es muy... Es muy... Es muy... Es muy... Es una lengua que utilizan és muy universal. Paremos el racismo, evidentemente, y después dice, el racismo no es divertido con lo que tosta uno se acuerda. I la otra cotografía.ос vosotrosrotra al primer ministro durante이션isita la antigua colbia de Schurinamar, el pasado mes de septiembre, y fue la primera vez que el primer ministro holandés acudía a Surinam desde hacía 10 años o más de 10 años. Y ahora he explicado un poquito el contexto del movimiento de reparación en Holanda, después los conclusiones de nuestro proyecto y hablaré un poquito acerca también de proyectos para futuras. Pues para sí que es nuestra metodología en nuestro proyecto. Hemos basado en el trabajo que ya han hecho la división americana, pero tenemos que adaptarnos a un par de aspectos específicos al caso holandés. A mí me parece que el primero y que está más importante es que ese movimiento de reparación en Holanda es mucho más joven que los Estados Unidos. El movimiento de reparación en Holanda empezó a adquirir forma en los años 90 solamente y era una época en la que había muchos comunidades de inmigrantes que avanzaban, o i van perdonar a vivir a Holanda, sobre todo en las antiguas colonias de Surina, de Indonesia y lo que se conoce como las antillas. Ha sido la primera vez que la sociedad holandesa se enfrentaba al Estado colonial y esclavista durante muchos años. Gran parte de las personas blancas no era un problema para ellos, no había un problema con que Holanda había sido un gran perpetrador de estos crímenes coloniales y por eso ha sido un proceso rápido, difícil y doloroso de intentar levantar conciencia en este sentido porque la primera reacción de parte de la sociedad era negar esas acusaciones. Pero al mismo tiempo, otro aspecto muy importante es que este movimiento de reparación en cierto modo tiene dos aspectos principales. Por un lado tenemos la reparación de la esclavitud del paper que desempeñó Holanda en el comercio transatlántico de esclavos y el papel Holanda está bien en las plantaciones de esclavos. En Suridam, por ejemplo, donde los esclavos se les trató con mucha humiliación y mucha violencia y al mismo tiempo hay una reparación de la violencia colonial en Indonesia. Indonesia se consideraba la corona de Holanda y la joya de la corona durante mucho tiempo y después de la segunda World War, Indonesia proclamó la independencia y se convirtió en representante de la independencia y Holanda no quería dejar ir la joya de la corona y este es un tema que sigue siendo de actualidad y que se está debatiendo muchísimo ahora y que cada vez queda más claro que en esta guerra de la independencia y que resultó en la independencia de Indonesia de estado holandés, se negó una violencia extrema y excesiva que se podían considerar incluso jóvenes de guerra. Y como podemos ver también estos dos movimientos, la esclavitud del caso de Indonesia, porque es claro que hoy en día tienen distintos agentes, estamos hablando de los descendientes, no de las víctimas del pueblo indonesio que fue asesinado por el ejército holandés, evidentemente tienen objetivos distintos a los descendientes de esos colos. Sin embargo, siguen coincidiendo en algunos aspectos, a veces siguen caminos distintos, a veces interactúan y estos dos movimientos, o este de un experimento, tienen su importancia, se han multiplicado las últimas décadas. 2011, que es como el año clave para ambos movimientos, es cuando dos o más organizaciones de activistas tendríamos organizaciones antes, pero ahora, desde hace tiempo, tenemos movimientos muy importantes que siguen influyendo los nuevos actores. 2011, dos procesos muy importantes para ambos movimientos, y al mismo tiempo era importante para los distintos movimientos. Te explicaré después, dentro de unos minutos, no sé si es muy conocido en Holanda, pero no sé si están conocidos en España. Espero que no, qué vergüenza para Holanda, pero bueno, cualquier caso en este movimiento, creemos que ha existido antes, pero en 2011, eras organizaciones de activistas empezaron a trabajar y adquirieron cada vez más importancia convirtiéndose en una de las organizaciones de activistas más prominentes e importantes. El 2011, también, fue el año en que las mujeres conocías como las miedas de Pargapia un caso de una conversación para que los soldados holandeses habían asesinado a su marido en la ciudad de Ravageda durante la guerra indonesia de la independencia. Y fue la primera vez que esto resultó un triomfo para las víctimas y ella recibió una compensación monetaria por parte del Estado, y se ha aportado a la sociedad. Y, por lo menos, es importante, por lo menos, para el comissario de la sociedad, es que era la primera vez que toda la sociedad holandesa siguió la senticia y se enfrentó a la idea de que los soldados holandeses hubieran sido un Estado holandés también había sido autor de las crímenes de guerra. Parece, no, ese país inocente ha ocupado por los alemanes de más de un millón depassares. Los soldados hemos Moroccados durante 15 años y, pues sí, sí que lo hicimos. Es cogido a no mostrar a esta figura racista en mis diapositivas, pero en diciembre en su Meat von Bes Gedanken tenemos una celebración Barta y tiene ayudantes, por lo menos en Holanda, que le ayudan... Tienen a placos pintarlos de negro con los labios rojos y con unas orejas enormes y básicamente es una caricatura racista de los negros. Hasta el año 2000, había protestas por parte de algunas personas de color en Holanda, pero la mayoría de la sociedad holandesa no tenían idea, no querían ver que había algo con ellos en el 2011, es cuando empezó este movimiento. Y al principio, ¿tú lo estás haciendo? Esto no es racismo, esto es una fiesta de niños. Y esto es un ejemplo clave de algo que hemos estado viendo en un libro de la antropóloga Gloria Becker que ve la inocencia branca como una paradoja muy fuerte y la pito aquí que está operando en Holanda y como ha dicho, está en un corazón de la nación contra la raza de la intersección de género sexualidad y clase en el que la nación no es la nación de la nación de la nación, y clase entre la población branca y el mismo tiempo, reacciones de negación y eludir este caso. Esto quiere decir que la identidad está basada en la imagen de tolerancia e inocencia, bueno, quince no víctimas, pero sí que ni racistas ni asesinos. Esto ha empezado a cambiar ahora y vemos en la primera diapositiva la primera imagen, quince Garrio y Jeffrey O'Fierre, que fueron los primeros protestas. Esta es la ciudad de Dorre Greve, una de las protestas más pequeñas que hemos visto de chicos que están trabajando y en aquel momento todo el mundo, o casi todo el mundo en el país, se enfado mucho con ellos. El sitio donde vieron a estar por el que iban hasta los niños y no se dudan cuentos en su momento. En el área imagen, con una protesta gravemente grande, ya vemos que el banner en el front que dice Suerte Pit es racismo, y el apoyo para Suerte Pit ha now diminished very much, so you will never see Suerte Pit anymore, shops on TV, almost completely on the way. Esto nos lleva a una situación actual en Holanda, esto es lo que hay. Como ya dije, no es la mayoría de la sociedad de la marida de Suerte Pit, pero no es la mayoría de la sociedad de la marida de Suerte Pit. Y no es presentes en el público, ni tampoco en el periódico, porque el año pasado, en todos los municipios de Holanda, y el resultado es que la mayoría de las empresas que no aporten a Suerte Pit són una gran victoria per a los activistas en la aldea, aunque tenemos que conseguir más victorias en estas guerras. Sí que és d'ara que hi ha una tonbola de confusió sobre les eleccions coloniales, la esclavitud, en monumentos i also en museos. I, també, tenemos una más arquivora de aportar las injusticias históricas, no tan solo en el ministro que ha visitado, pero también, por transacciones, por las que no nos han aportado, y sobre todo por una nueva partida de las elecciones, que era la primera vegada que van a poder administrar una elección en el Parlamento. I, en el primer lloc del programa de elecciones, van a ser anti-racismes, anti-colonización, el Partit Political específicamente en la colonización, en este ámbito, van a aportar moltes llocs a la ciutadania, moltes llocs a la ciutadania, però la llibertat és definitivament millora. Y mejora mucho de más. Pasando a nuestros hallazgos, hemos visto diferentes estrategias entre nuestros hallazgos y, por ejemplo, el caso norteamericano. Para nosotros, hablamos de una satisfacción, y de la satisfacción es, principalmente, tomar conciencia, creer una conciencia de llocs, hablar de la verdad, de los pasados coloniales, y esto representa casi todos los que hemos mapeado, que son más de 16 imigrantivas, de la satisfacción. ¿Qué significa esto, vosotros? Esto podría ser debido a que el movimiento de redressor o de repelación es muy activo, con la importancia de la invención, de los límites blancos, esa paradoja que ocurre en la sociedad holandesa. Quiere aceptar la necesidad de la monetaria compensación, hay aún mucho conocimiento que se tiene que diseminar, tomar de conciencia, antes de llegar a la conversación, y ser de conciencia, porque, por ejemplo, Fedea es la gran partida de límites blancos, es la partida de límites blancos. No sé si no volen ser ser ser ser seriosos, però el clínic polític és molt conservador en límites blancos, per ser ser seriososos, per ser activos, que piden una compensación, una compensación de conciencia, de la descolonización a nivel estatal, porque los años que se están llevando a perder votos, al que trataseas o divacciones, desafortunadamente no tenemos la data, no tenemos muchos datos, pero no tenemos un buen problema. En gran parte de todo esto ocurre en la ciudad de límites blancos. No tanto fuera de las grandes ciudades, pero debemos decir que es la mayor de las autoridades, que se puede conseguir fuera de las grandes ciudades, que han sortit a la barra de López, que han torturat el protesta de Polendam, que és una de les zones més conservadoras de Molena. Ells van ser atractius per al comunití, que van ser com partits amb higües, rancs, rancs, rocadins, rossos, boiria, el que podria ferir si no tiraven en cima. Podríem dir que potser la protesta de la protesta. No tot va bé, sinó perquè el policia kind of took the side of the anti protesters because they just told the protesters we have to leave it's not safe here but maybe you should guarantee the safety of all of them. No podemos garantizar la seguridad de los antecedentes. Aún así es un cierto progreso y creo que, aunque tenemos un lado de un movimiento urbano, hay ciertas victorias que se pueden conseguir fuera de las landas. He hablado de estas cosas típicas de las influencias. Just like Aslinda was saying, he seen a very substantial growth of indigenous people after the killing of George Floyd. It has been huge also in the Netherlands. There were black-line and other protest all around the country, not just in Amsterdam and the Hague. And it has also reached parliamentary discussions. This week it reached an interview with Martin Witte in which he said that during the point for his outlooks on decolonization and racism in today's world. At the same time we have organizations who are actively working together with other countries, we have seen the black archives, which is also interesting for his conference because it's so much like our museums and about collections. That archive is an institute which is trying to... to shape for the first time a tree in an island in a archive. It focused solely on the history of the colonized peoples in connection with the nationalization of the enslaved people. And to do this, as a work together, for example, they have done a... ...desarrollo... ...que utiliza postmuestras fundamentalmente con una organización... ...fue alemana en el ciudad de Guéssaro, entrando con un artista y fotógrafo inglés. Y lo van a seguir haciendo. Y para qué estos influencias internacionales también hay que venir a Holanda y en Holanda y becoming part of a European o maybe even transatlantic network of regress movement of regress movement of conversation. Lastly, I would say that the apology is also something that is... Las disculpas es algo muy muy muy... ...come from outside of the Netherlands. Bueno, me diré que bien, en el que voy a decir, en Holanda, las disculpas son una parte muy importante. ...of the state level way of the... ...we have seen that last year the... ...the Institute for War documentation... ...they released a very large research report... ...on the Dutch war in the Netherlands... ...and the Indonesian War in the Netherlands. And afterwards, Ritza has issued a formal apology to the people of Indonesia today, to anyone who has been victimized during his war in the Netherlands and the rule before that, the colonial rule of the centuries. And even though some people would say this is not enough, this is the first time that actually is clear for everyone to see and it is accepted that the accountability and the responsibility for violence in Indonesia lay at the highest level, at the state level, with the Dutch government. And at the same time, apology for slavery, I think it will be coming next year, many... ...the city has already started to bring a apology on their own for example, the rule, and the next one, the rule in Utrecht. I think it's only matter of time before... ...this is on the state level, I think, it's to lay at the level. Esta tal, sé que es tarde, pero bueno... ...lastly, what can we do if this project that we have done con todo este proyecto que hemos de continuar desarrollando, primero, of course, we have gathered so much data, we have followed the methodology of Linda's team, also we have categorized these, and they are, at the same time, we have also seen when have they taken place, who is organizing them, what is being asked, what is being received. And already, we have been able to compare this with regress movements in the United States, or between various regions in the Netherlands, and it is my hope and our hope that many more countries elsewhere in Europe or even beyond Europe will also take up this project. I know that it is starting next semester, it is starting in Denmark also, and the point is to be able to compare so many different countries, so many different movements, and then we can use these quantitative data, at the same time, I think in that local research is very, very important part of this. So, I think in this, our mapping project can serve as a background, definitely you can help you gain insight into what are new organizations and what is their background, how should we get this. Just to name two projects who have already done this, Thea Hansen, my colleague in this project, who unfortunately is not here today, has researched the process of building monuments of slavery in the Netherlands, has spoken to almost everyone involved in this, and it has taught her and the project so much about it, and the motifs for everyone involved and the effects of what is a monument and what does a monument mean for those involved or the victims, but also for other people living in the city, and monuments being placed for them in the city, and they will show those monuments and the municípios, well, what are the challenges of building monuments, and at the same time, you can do that even larger, by interviewing, for example, those who have gained something from these redress movements in the form of maybe monetary compensation, how does this money, how does it affect their relationship to the past, like they used it for other uses, for building their own monuments or anything like that, in what way does monetary compensation relate to eating pots, very interesting, mostly on a question, I think. And maybe we can discuss it after this, and that's all for now. And that's all for now. And that's all for now. Moltes gràcies per la teva aportació. Nosaltres tindrem temps després de posar sobre la taula alguns dels termes que has anat plantajant, i dels conceptes també interessantíssims, com la White Innocence, i segur que comportarà alguna pregunta. Ara és el torn de la CEL, de la doctora Celeste Muñoz, que és la persona que ha coordinat des de Barcelona, amb estudiants de l'Universitat de Barcelona, del projecte pel cas espanyol. La CEL, la gestoriadora especialitzada en el sistema jurídic colonial de la Guinea Espanyola, va obtenir el grau de doctora per la Universitat de Barcelona l'any passat, i actualment treballa com a investigadora postdoctoral a l'UNET a Madrid. És continuacent col·laboradora nostra a l'Observatori Europeu de Memòries de la Fundació Solidaritat UB, i també és membre del grup d'estudis en les societats africanes de l'Universitat de Lleida, i ha estat professora de l'UOC, de l'Universitat Obert de Catalunya. Cel, a la que portis un quart d'hora t'avisaré, perquè sé que t'encanta el projecte i t'extens molt. Intentaré justar-me el temps, també intentaré parlar l'end. Tampoc ho puc garantir. Gràcies, Oriol. També gràcies, Gis, i gràcies, Linda, també, per la magnífica oportunitat de participar en aquest projecte. Un projecte que vam haver de tarrar al context espanyol, que és un context molt diferent al context d'estats units, però també un context molt diferent al context que ha explicat en Gis sobre Holanda, perquè si hem de parlar aquí de moviment per les reparacions, hem de parlar de mancances, principalment. I l'Índia ha explicat que han situat 460 iniciatives de reparació als Estats Units. Gis, ha dit que han situat 60 iniciatives amb un 85% de satisfacció a Holanda. I aquí, quan hem hagut de plantejar-nos com fer aquest projecte, aquesta primera fase del projecte, que no està acabada, havien de prendre consciència del nostre context i també de com ho adaptàvem i quines eren els nostres objectius a saber en quin era el punt de partida. Llavors no ens hem centrat només en el que serien demandes, o sigui, actes de reparació que ja estan finalitzats, sinó també d'aspiracions, els desitjos, de reparacions que encara no s'han abordat però que estan aquí. Abans de començar a explicar com hem fet aquest buidatge i quins són sobretot les primeres conclusions que és segurament la part més interessant i que després podrem debatre, vull agrair en Marc Riu, la Maria Pereira, que està allà també i a la Sarai, perquè han sigut també les persones que conjuntament hem fet aquest buidatge i hem pogut discutir com fèiem aquest primer. Aquesta primera base de dades, que segurament també dèficits encara, volem continuar-la treballant, volem continuar-la discutint i volem també implicar altres agents en la seva elaboració. D'acord, doncs primer vull començar explicant preguntes que ens van fer, quan ens va explicar la línia i l'Oriol al projecte per primera vegada, doncs, primeres preguntes que podíem abordar, on era la base geogràfic d'aquest mapa, no? Perquè té sentit un mapa a nivell espanyol. Tenim precedent que l'acció espanyola colonial i la seva participació en el tràfic d'esclaus té un impacte principalment fora de les nostres fronteres. I les demandes també venen de fora de les nostres fronteres i consideràvem que si en algun moment s'havia de materialitzar un mapa, s'havia de fer també a nivell transnacional en col·laboració i amb la implicació d'altres territoris que en el passat es van veure implicats en el sistema colonial espanyol o en el sistema de la xarxa de tràfic d'esclaus, però que avui, evidentment, són països de ple dret, que es van iniciar els seus processos d'independència. Aquesta és la primera pregunta que també podem acabar de discutir posteriorment amb el públic. Com traslladem aquest mapa d'Estatts Units al propi context històric espanyol. La segona qüestió era també el subjecte de les reparacions. Era una qüestió interessant, perquè clar, a nivell d'Estatts Units, el mapa que s'ha fet allà era sobretot sobre els greus a la comunitat afrodescendent. I en el moment que traslladàvem aquí vam decidir prescindir d'aquesta categoria perquè et consideràvem que era més interessant, no? Tenint en compte totes les persones i comunitats que havien sufert processos d'esclavitud, colonització o discriminació racial i que implicaven d'alguna o altra manera Espanya, una categoria amplia de cerca sobre paticions de reparació. També vam adaptar la cronologia. Evidentment, la cronologia americana té la seva funció en el seu estudi, però nosaltres distingíem de l'esclavitud i el colonialisme amèrica, d'una fase d'un colonialisme més modern, d'una fase més dret civils d'escolonització i d'una fase més tardana de drets civils a la nostra societat. Aquest fil conductor és important, ja l'ha fet el cas holandès, ho fa el cas d'Estatts Units, parlem de reparacions sobre el passat, però també reparacions sobre el present. La discriminació racial al racisme té un vincle directe amb els processos de colonització i esclavitud, i quan abordem aquesta qüestió, hem d'abordar la violència racista, hem d'abordar la llei racista, de la mateixa manera que abordem el que seria compensacions per injustícies històriques passades amb un nexadunió. De d'altres maneres, aquestes justificacions les podeu trobar a l'informe que està penjat a internet. L'hem compartit aquesta primera experiència i podeu més les justificacions. Intento passar al que serien les categories que hem utilitzat i quins resultats hem tingut de manera molt breu. Hem utilitzat 6 categories, principalment de cerca, per fer aquest buidatge a nivell espanyol. Aniràs mantant una a una fent un breu resum dels resultats que hem tingut per passar les conclusions. Insisteixo, podeu consultar més en detall a l'informe. Passo a la primera categoria que han sigut, per exemple, a intentar situar tots els projectes de llei que inclou en la memòria històrica i esclavista, aquestes iniciatives parlamentàries, lleis, tràmits en el Congrés o en els diferents parlaments autonòmics, i també les demandes de paticions formals de disculpes de terços països, com podria ser, recordem no l'últim, que l'OPEZ Obrador Mèxic va demanar disculpes formals, això estaria en aquesta categoria, on hem trobat també 8 iniciatives legislatives, molt interessants, la primera de l'any 2005, l'última d'aquest any, no totes han sigut aprovades, de fet, la primera, per exemple, va ser la que l'any 2005 es va presentar demanant responsabilitats a l'estat espanyol per a l'ús d'armes químiques al rift i per compensar les persones que havien patit i pateixen conseqüències d'aquell úrge d'armes químiques en el conflicte del Marroc, aquestes va rebutxar, per començar. Altres sí que han prosperat, l'última de l'any 2022, que era una iniciativa no legislativa, per tant no tenia pressupost ni esvinculant, una mica simbòlic, però evidentment és important, que és sobre memòria de l'esclavitud i mesures de reparació concretes, com podria ser en el camp de l'educació, de la sensibilització, però també de les disculpes. Aquesta és una iniciativa que s'ha aprovat aquest any 2022. Hem situat 8 en total, segurament també... Ah, no hem inclòs, i això ho justifico i ho farem en el futur, les iniciatives sobre el sàhara perquè són moltes i hem decidit deixar-ho per més endavant. La segona categoria que hem utilitzat és sobre la retirada o sol·licitud de retirada de monuments, que és un fenomen que coneixem molt bé, i aquí a Barcelona, en el cas d'Antonio López, hem trobat 5 sol·licituds d'aliminació de monuments, tot i que només hem situat que dos s'han executat una a Barcelona i una a Altracadis. També hem situat dues peticions de restitucions. També hem inclòs en aquesta categoria les restitucions, i també s'havia inaugurat un memorial, una espai de conmemoració de l'esclavitud, no només a retirar, sinó també a generar. I s'havia fet aquesta feina. Sobre la restitució, havíem situat dues restitucions, dues peticions, tot i que, per exemple, sabem que hi ha hagut un als anys 90 que paguin a aquest museu, però la nostra metodologia, igual que no està inclòs, perquè la nostra metodologia ha seguit molt l'americana, buscar la premsa, buscar per Google Alerts, això, per exemple, no és una cosa qüestió coneguda. Segurament hi ha més, però per una era el Tesoro de los Quimballes, que és com una demanda més històrica del Museu de les Amèricas de Madrid, si no vaig errada, el Negra de Banyoles, també és un procés de restitució, molt diferent, però és un procés de restitució. I de memorials no hem situat cap, únicament una femer, que va ser el que es va inaugurar de manera no oficial en el que estava l'Antonio López, que va ser com una mena d'ocet que es va inaugurar el dia de l'evolució de l'esclavitud, i era un memorial efímer. Això en aquesta categoria, hi ha més discussió, podeu consultar-ho a l'informe. A la tercera categoria, sobre canvis de noms de carrers, sobretot, especialment de places o edificis, sabem que s'han rebatejat 4 carrers d'esclavistes a l'Estat, per exemple, a petició formal, per aquesta qüestió. També hem de assenyalar les mancances. Només a Catalunya hi havia una base de dades que es diuen a Catalunya que situa diferents carrers, monuments, etcètera. Només a Catalunya hi ha 27 carrers o monuments dedicats a l'esclavista. Estan dient que a tot l'Estat s'han canviat 4 noms de carrers. Segueixo amb la resta de categories. La quarta categoria era sobre adaptacions curriculars i aplicacions de clans educatius que integrin qüestions relatives al colonialisme o al racisme, o a l'esclavitud. Evidentment, no podíem sistematitzar qualsevol canvi en qualsevol currículum de la Generalitat, estatal, etcètera. Volíem situar iniciatives més concretes. Sobretot, i llegeixo, perquè hi ha unes indicacions a l'any 2019 de la Comissió Europea que diuen això, se anima a les institucions de la Unió i de los Estados miembros a que reconozcan y conmemoren oficialmente la historia de las personas de ascendencia africana en Europa, incluidas las injusticias y los crímenes contra la humanidad pasados y presentes, como la esclavitud y el comercio transatlántico de esclavos o los cometidos bajo el colonialismo europeo, así como los grandes logros y las contribuciones positivas de las personas de ascendencia africana, a través del reconocimiento oficial, a escala nacional y de la Unión del Día Internacional el recuerdo de las víctimas de la esclavitud y la trata atlántica de esclavos. O sigui, hi ha un context internacional que també està dient, donant, ara no sóc la paraula, indicacions cap als Estats membres sobre com actuar en les sensibilitzacions sobre aquests processos, i volíem saber iniciatives concretes. Per exemple, hem situat una de SOS-Racisme, un pla educatiu que ha proposat per al govern basc, que s'integreix a les escoles. Per exemple, rutes sobre l'esclavitud, que assumia la conselleria d'educació, que s'ho farien a les escoles. Initiatives pedagògiques concretes que intentéssim visibilitzar la història dels països del sud global, que normalment no s'explica a les escoles, és una història molt eurocèntrica, però també que sensibilitzessin contra el racisme o contra l'esclavitud. La cinquena categoria segurament la més complicada de tot, la que hem de treballar més, i això som conscients, som moviments de protesta, entitats i associacions que no promouen la visibilitat i la reparació del colonialisme espanyol, de l'esclavitud o el racisme. També que denuncien crimes d'odi, de violència racista, en la nostra societat, i que demanen reparacions per aquests crimes d'odi. I en aquest sentit, hem intentat situar per una banda, moviments i impugnació del llegat colonial, sobretot en manifestacions abans dels monuments, etcètera. Aquí hem situat 5 segurament no segullen més. Per exemple, aquest últim 12 d'octubre, només a Barcelona hi havia 3 manifestacions. És interessant, l'impuls que va fer el Black Lives Matters, com a moviment també, que és molt curiós. És el que estem treballant. A partir d'un cas de violència racista de la policia, la reacció és l'iconoclàstia de moviments colonials, la relació directa entre l'origen del greuge i les conseqüències del greuge. També per altra banda, moviments de protesta contra el racisme, i aquí hem d'endinsar-nos més. La violència era tanca de melilla, agressions o assassinats a persones per discriminació racial. Evidentment, són dos tipus de moviments que van relacionats, però aquí hem de fer una feina més profunda. Hem situat també 27 crimes documentats d'odi per motius de discriminació. La propia llei del reconeixement del crim d'odi és un acte de reparació. A partir del cas de Lucrecia, que va animar consciències, i a partir de quan es va començar a legislar sobre què hi havia un tipus de crim, que era el crims d'odi per motius racials, d'orientació sexual, etcètera. A partir d'aquí, tots els crimes que han tingut aquesta categoria amb moviments també que han lluitat per la sensibilització d'aquesta violència. També hem situat 19 associacions que treballen en aquesta direcció. Passo a la següent categoria, la última, que seria... Una que és de situar exposicions, tallers, iniciatives, de sensibilització cultural. Sabem que això podria ser infinit. Podríem anar totes les jornades, que s'han fet sobre racisme, i al final hem volgut centrar-nos inicialment en moviments... En qüestions que han tingut una repercussió mediàtica i que han servit per generar un debat, com algunes exposicions, un documental. Tinc la sensació igualment de la qüestió de sensibilització, un documental, i el doble en la sentit contrària. I després podem parlar en aquestes conclusions. I que passo a aquestes breus conclusions, o preguntes que podem discutir. I també, o sigui, no sé com vaig de temps... Encara vas bé. Tinc 5 minutets, no encara? Doncs espero no haver anat massa ràpida. De altres maneres, insisteixo, és un resum molt resum, i m'interessa més el que diré ara, de resultats. Primer de tot, del cas espanyol, podem dir que hi ha molt poques demandes de reparació en relació al context proper. Espanya no ha fet, com a país, com a esglasat espanyol, no ha fet cap acte de disculpa pública sobre el colonialisme i l'esclavitud. La diferència de països com França, com Gran Bretanya, que tampoc crec que sigui... No vull ficar-ho com a model de que està tot bé fet. Vull dir com a comparació. De fet, vull recordar quan López Obrador va insinuar aquestes disculpes, una reacció molt virulenta per part de bona part de la societat i dels poders polítics. Ridiculitzant, en aquell moment, fins i tot el papa va fer un pas endavant, en aquest sentit. Hi ha hagut molt poques intervencions patrimonials, sobre monuments, noms de carrers, resignificacions, molt poques intervencions, poquíssimes. Però crec que hi ha una benç i a conclusió, per anar en positiu. Estem enrere, però la benç és constant, i cada vegada hi ha més discussió. Per tant, aquesta és la bona notícia. I això ho dic amb la perspectiva cronològica. La perspectiva cronològica és que és evident que hi ha un increment de les demandes des de l'any 2010, de les demandes, de les iniciatives, de les manifestacions, no? De fet, a Estats Units la línia situava que havia sigut a partir del 2014, també el boom, tot i que partien d'un context molt millor que el nostre. Un boom, no? I avolant de partir de l'any 2011, s'havia situat també aquesta arrancada més, amb més intensitat. Jo crec que hi ha diferents explicacions. M'interessa, sobretot, i crec que la més important és que des de l'any 2010, o com a mínim, quan hem apejat entitats i associacions, veiem que des d'aquest moment hi ha una major articulació dels moviments de col·lunials, de moviments de protesta, que sense cap mena d'adult o sense cap mena de matis, aquests moviments de base, els que han sigut l'impuls a tota aquesta revisió. No ha sigut ni la voluntat política ni tampoc l'acadèmia. Vull dir, ha sigut aquesta operació dels moviments de col·lunials, dels moviments antiracistes, els que han impulsat aquest debat, i des de l'any 2010, jo crec que tenen una major articulació en el territori i podem parlar-ne. També, avui hi ha influències internacionals que també assenyalava llits. Des d'aquella unió africana, a l'any 93, va crear el seu comitè de les reparacions, a Estats Units té una trajectòria enorme, que també ens influencia. El 2003, a la Caribbean Commission, el comitè per les reparacions a la Caricom, quan demana a tots els països d'Europa que demanin disculpes, que restituessin patrimoni, i ho fan cap a tots els països d'Europa. L'any 2013 també té una rellevància, aquesta pressió exterior cap a l'estat. També detectem aquest canvi, que serien les iniciatives, per exemple, de la Unió Europea. Hi ha tres iniciatives molt interessants. Una del 2017, de l'afrofòbia, i de com Europa ha de confrontar el seu llegat del colonialisme. No és una resolució sobre els drets fonamentals de les persones de la ascendència africana, el pla d'acció contra el racisme d'aquest any. Vull llegir les recomanacions que es fan, molt breu, perquè són interessants i hauríem de fer que es compleixi tot. Es recorda que alguns estats... Es recorda que alguns estats, i alguns estats membres, han tomat medidas para reparar, de forma significativa y efectiva, las injusticias del pasado y los crímenes contra la humanidad. Habida cuenta de sus efectos duraderos en el presente, cometidos contra las personas de ascendencia africana. Añade, pide a las instituciones de la Unión y a los demás estats membres que sigan ese ejemplo, que podría incluir algún tipo de reparación, como presentar disculpas públicamente y devolver objetos robados a los países de origen. M'agrada molt a mi. Pide a los estats membres que desclasifiquen els archivos coloniales. Aquestes influències que ens expliquen, també aquí té increment de demandes i que també ens expliquen un canvi del context. Després, l'índex de reparació a Espanya està molt més baix del que explicaven aquí, de les que són iniciatives de reparació, més demandes materialitzables amb el seu... com serien aquestes ILPs o iniciatives legislatives o retirada de monuments amb una petició prèvia, de 25%. Bé, estem en un suspens. I també vull assenyalar la perspectiva territorial, que assenyalava també Gis. De moment situem que hi ha moltes més iniciatives a Catalunya. No sé si perquè hem detectat que hi ha més associacions i entitats treballant a Catalunya, o perquè també, i és una autocrítica que hauríem de fer, els investigadors d'aquest equip són tots catalans, i potser tenim un viatge, d'un major coneixement sobre el nostre territori. És una conclusió que no és definitiva, però sí que hem detectat aquest viatge, que intentarem corregir també en el futur. I per últim, això, per sobre l'últim un minut, l'últim minut. Algunes claus que hi ha gent s'equip al debat. La primera, vull fer una crítica a la llei de memòria històrica, crec que s'ho mereix en aquests contexts. La Jai que es va aprovar l'any 2006, però també la que s'ha publicat aquesta setmana passada al BOE, no es menta en cap moment, en cap moment, la llei, qui no la conegui, sobre la guerra civil i la dictadura franquista, que no recorda o té amnèsia sobre que va tenir colònies, també el franquisme, i la guerra civil també es va traslladar a aquests territoris. Jo celebro moltíssim que els ascendents a l'exili puguin reclamar la nacionalitat, però també se l'abraria que es pogués resoldre amb aquesta llei, les demandes de nacionalitat que es van perdre durant les protestes de colonització tots els al franquisme. I això no es resold, ni s'esmenta, ni com a subjectes ni víctimes de la dictadura. Crec que és greu. I això ho deixo pel debat. De totes maneres, no crec que això resoldrés el problema. Jo crec que s'ha d'avançar cap a una llei de memòria integral sobre el colonialisme i l'esclavitud, perquè podríem arribar a pensar que només el franquisme o la guerra civil tenia una dimensió colonial i la dimensió colonial espanyola i esclavista. Sí, molt més llarga, no? Però igualment diré que la llei de memòria, sense bolero, ha ajudat en alguna ocasió a retirar, i aquesta ha sigut una qüestió que ens va sorprendre durant el projecte. Per exemple, hi ha hagut una retirada de monument, que és la general Varela, que va anar a ser franquista, una persona vinculada al colonialisme, i es va retirar a través de la llei de memòria històrica. O com a la calle, l'exèrcit d'Àfrica, va canviar el nom obligadament també a Cádiz. Perdó. Va canviar el nom a Cádiz, també com a conseqüència d'aquesta llei. Bé, doncs hi ha una mancança, hi ha una crítica, però mira, per la porta del darrere, de vegades ha ajudat. Superbreu meu, un altre tema adevat, són els estudis colonials a l'acadèmia. Crec que també és una mancança. Només cinc universitats de l'Estat ofereixen història d'Àfrica com a matèria obligatòria a un grau d'història. D'àcia també són poquíssimes, no he pogut fer el raconta. No hi ha càtedres d'estudis colonials, història d'Àfrica, ni tan sols, una categoria codionesca que anomenem. Bé, també hi ha una mancança en aquest sentit i podríem també discutir per què. I per últim és la preocupant, i crec que també l'hem de assenyalar, que la reacció a tots aquests fenòmens de reparacions és una reacció molt conservadora, una reacció molt virulenta i una reacció molt preocupant, que també hem de mapejar, quantificar i assenyalar. Hi ha una... Jo entro a una llibreria i em quedo molt preocupada, quan veig que el que veus al Vira Rocavarea, veus tota una producció sobre la imperiofília, veus tota una producció de nostàlgia colonial molt preocupant. També hi ha un increment de l'extrema dreta, del racisme en aquest sentit, i aquesta connexió d'agressions racistes, i, per tant, a totes aquestes demandes hi ha una reacció que també hem de valuar. Només dic que ens emplacem a seguir treballant, a seguir identificant per fer un mapeig molt més exaustiu, molt més útil, i perquè sigui útil també amb la autocrítica, i ens emplacem també a treballar amb els agents que estan reclamant aquestes reparacions, i també a dotar el projecte d'aquesta dimensió també més transnacional amb els agents a terços països. Espero que hagi sigut clarificador, però és culpa per haver parlat ràpid, i bé, jo crec que l'interessant ara és el debat. Bé, doncs moltíssimes gràcies a les tres ponents. No cal dir, ja ho heu vist, han sortit molt de temes interessantíssims sobre la taula, des de les diferències de categories entre els tres estudis, Estats Units, Països Baixos i Espanya, fins a termes interessants com el que apuntava l'enjès de la inocència blanca, no? Quan vam decidir sumar-nos el projecte amb les converses inicials amb la Linda, amb la Nancy, i no em vull deixar el professor Elisar Barkan, que és un dels diòlegs d'aquest projecte de la Columbia University, doncs vam proposar ampliar el projecte a Europa, i ara veiem que s'està extenent, segurament l'any que ve a Dinamarca s'hi sumarà, la CEL està fent contactes a Portugal, intentarem anar extenent, una de les motivacions que teníem era contribuir, d'alguna manera o altra, tampoc sabíem com a trencar d'una banda, amb comportaments clarament racistes de la societat europea, però també amb aquesta inocència cotidiana, aquesta manca de mala fe, que no ens n'adonem, i que ens porten a un racisme contemporani flagrant. Què vull dir-me això? La primera pregunta que jo faria a les tres ponents, i després deixem pas al públic, per escalfar motors, és que hem de tenir esperança, hem de ser positius als resultats d'aquesta recerca que estem iniciant, poden arribar a constituir un poli s'hi abrir, unes recomanacions per la Comissió Europea, per les administracions estatals i locals, si voleu, acabar amb aquest racisme estructural. Linda, viuen a Start? Can you hear me? Ah, sí, aquí, no? Was the question whether or not we make proposals to government, or to European? Okay. Based on our research that we're trying... I would say that the answer to that would be, yes, in the United States, however, but we are seeing happening, is that efforts are being made specifically at a local and state level, and state level, but at a federal level, at a federal level, has been to enact even a commission to study this history, there was legislation that was put into the government in 1990, and it has continued to be introduced every year, since then, just set up a commission to study this history, and are still not passing that path at the federal level. So what has happened is that we are seeing this happen at the local and state level, for the United States as well. I think that there is difficulties in the engagement at the international level. The U.S. has been reticent to sign the international convention for the elimination of racial discrimination y les posé en conversaciones nacionales alrededor de la justicia, todo que tiene implicaciones a nivel internacional, Estados Unidos y su postura de excepcionalismo americano ha evitado que nos comprometiéramos a un nivel más profundo. Si te observo algunos cambios en este sentido, el cofundador de la red de reparación afroamericana, que está la Universidad de Harvard, recientemente ha sido escogido como delegado de Naciones Unidas para los pueblos de descendencia africana, y está llevando a cabo conversaciones nacionales internacionales sobre la discriminación, y que esa sería camina. Pero, bueno, continuamos teniendo por lo menos a nivel federal una reticencia en cuanto al compromiso a nivel internacional, incluso nacional para la creación de una comisión para el estudio de esta historia. Muchísimas gracias, Linda, por tu aportación, Jess. Microfono para Jess, por favor. Es una pregunta un poco difícil de responder, porque me parece que son dos caras de la misma moneda. Me parece que requiere un cambio tanto desde el mundo académico, bueno, en este caso, sí, el mundo académico, y cuestiona un poquito el modo en que el activismo o la reparación del pasado se hace en la esfera académica, también fuera de la esfera académica. Y el mismo tiempo requiere un cambio muy grande desde el punto de vista político y estatal. ¿Por qué? Pues porque también me parece que esto es distinto también entre Holanda y Estados Unidos, o por lo menos Lloria Vaca, que viene de estos estudios, ha visto que Holanda tiene una tradición de política, y de becas que están muy marcadas, quizás es diferente en Estados Unidos o aquí. Y tradicionalmente, vuestra investigación tiene que ser tan apolítica como sea posible, porque si no, no te tomarían en serio. Y al mismo tiempo, a mí me parece que esto también tiene que ver con el hecho de que en el paisaje holandés nosotros vemos una división entre el mundo académico y los activistas. Y no colaboran realmente, o tradicionalmente, no han colaborado tanto. Y me parece también que, por ejemplo, hemos hecho todos estos proyectos como un proyecto del DIO, de mi instituto, y yo tiene una historia de abordar algunas temas muy sensibles en forma de informes sobre el genocidio en Bosnia en 1995. Por lo tanto, las víctimas, los familiares de las víctimas no estuvieron contentos con este informe, porque fue un informe como un objetivo de investigación apolítica. Y ellos no pensaban que era reparador, porque era lo más neutro posible como proyecto de investigación. Y la misma crítica se ha hecho con el aspecto de otro informe edicional que fue publicado el año pasado. Por lo tanto, en este modo, el sector académico ha adquirido una mala reputación. Me parece que hay que trabajar mucho para tender un puente entre la investigación académica y el activismo. Y necesitamos salir un poquito del paisaje político. Muy bien, difícil, sí. Pero podríamos tener esperanza, ¿eh? ¿Qué pasa? Lamentablemente los resultados concretos están lejos. Sí, a prova difícil, si yo también lo coincideixo. A veure, jo crec una cosa al desig. M'encantaria. Per mi serà un èxit si aquest projecte, quan el tinguem, es pot donar conèixer, serveix per generar un diàleg, serveix per visibilitat, una realitat, serveix per impulsar que hi hagi més processos. Jo, per mi, aquest seria com un objectiu ideal. A més a més, si podem aconseguir implicar tercers països, si podem aconseguir implicar més agents, i generar recomanacions sobre com s'haurien de produir o avaluar els produts de reparació, incloure experts, en aquest sentit, doncs seria genial. Sí que soc optimista amb la situació, perquè a partir d'un context amb moltes mancances, cada vegada és visibilitzar més. Jo crec que també les últimes polítiques a nivell europeu, les resolucions que s'han fet amb recomanacions, també aquí han estat espanyol, les initiatives legislatives, l'última que s'ha aprovat. Tot i que no tenen pressupost i no són vinculants, ja són actes de reconeixement i que siguin simbòlics. I per tant, jo crec que es va pel bon camí, és valent, però aquests projectes haurien d'ajudar i animar a que continuem avançant. Molt bé. Gràcies per respondre a preguntes difícils. I ara el torn de paraules vostre. Tenim un micro a punt. Aquí dues preguntes. Jordi, aquesta noia... Recullo unes quantes, sí. Idio m'ha preguntat un espanyol o un ingles. Bueno, I'm gonna ask in English, so there's two speakers. So thank you very much for your presentations. It's been very interesting, and I guess I wanted to... I suppose I wanted to expand a little bit more on the whole issue of how the race of fascism and the race of this far-right wing movement is related to how there's all these comments or the reactionary movements that are sort of going... I wouldn't say in favor of... No diría que van a favor del colonialismo, pero bueno, en cierto modo, sí que diría que... I mean, I was speaking to Celestis more about... I'm from Madrid, right? Y en Madrid, que van de colocar una estatua... de un legionario. ¿Cómo todo esto cuenta con el apoyo también del gobierno institucional? Gracias. Recar, recullim les preguntes ara. Jo volia fer dues preguntes, però una també és una qüestió de pensar. Jo en dedico a fer cartografia històrica i reflexiono sobre el luz de la cartografia com Eina de memòria. M'encanta aquest projecte, perquè aconsegueix donar-li categoria a aquesta matèria que és empresa condària, perquè la cartografia ens permet visualitzar tot això. Jo penso... la pregunta és si fa una reflexió sobre això, sobre el luz del mapa, eh, com una Eina? Perquè el mapa, per presència, per absència, ens parla. No només estem posant les dades a aquest mapa, que heu posat, al d'Estat sonís, per exemple, es veu de seguida, no?, es veu de seguida on s'estan produint aquests fets de reparació. El de Catalunya, el que deia abans a Celeste, el mateix, ens hem adonat que aquí, perquè el mapa està parlant. El mapa té aquesta força. I també fa una reflexió, perquè el mapa, a part d'això, visibilitza, que és una cosa que volem al fer la reparació, repara, també, un mapa és un monument. En si mateixa. La primera activitat que hauríeu de posar en aquest mapa és la creació del mateix mapa. És que és això. El mapa que hem parlat del Cataluña Negreta, també ha dit, havia de sortir. I, finalment, és un monument. Un monument a més improbres. No farem un monument allà i una escultura. El mateix mapa és un monument com pot ser un llibre, pot ser una exposició, pot ser una vertebrologia. Dic, per la part de pensament, que penso que hauria de tenir un projecte com aquest. Us oriento, si teniu aquesta paraula, simplement anem col·locant coses en això, que és un mapa, en aquest mapping. Dic, perquè penso que qualsevol projecte ha de tenir una part de reflexió potent, i per aquí penso que hauríem de venir. I després, una pregunta, per Celeste i el cas holandès, i les institucions conservadores, com pot ser una monarquia, els monuments, com funcionen a cada país i poden tirar del tema. Per exemple, a Holanda, la Casa Reial, de la Carrossa Reial, ha tret els dibuixos dels negres que portava passejant cada any. El Reconiocium, el Mauritius, van polítiques de reordenar les col·leccions i renombrar. Canviem Espanya, el rei Felip, se'n va a Puerto Rico, de la creació de Sant Juan, i, literalment, diu Espanya, Trajo, Amèrica, les dretes humanes. I que estan fent el Museu del Prat, les institucions que poden tirar, perquè poden canviar l'opinió de la gent. Un cas comparatiu del que podria ser. Perdoneu-la a l'extensió. Gràcies. Linda, please. Per això, que recull una més, sí. Hi ha una altra pregunta? Sí. Buenas tardas. En tu proyecto no has hablado de los aborígenes indios en absoluto. No los contempláis, forman parte de otra categoría de reivindicación. Y a Celeste, cambio de... a Felicidades por el proyecto, yo quería más que una pregunta, lanzar una hipótesis o una idea. Creo que evidentemente este estudio que está ahí desarrollando tiene un componente político muy importante. En España aún no hemos cerrado el debate sobre la guerra civil, el franquismo y la transición. Y por lo tanto, la idea de memoria histórica tendrá muchos efectos, pero sin duda es un pequeño paso adelante. Pero lo que quería comentar en voz alta era qué posibilidades veis de intentar tratar estos temas en positivo. ¿Por qué lo digo? Porque ninguno de los países que están aquí representados celebran su día nacional el día del descubrimiento de América o sus equivalentes. Esto es un peso y una lucha muy difícil de afrontar. Sin ir más lejos, en Barcelona hubo una manifestación de apoyo nacional, relativamente numerosa y sorprendentemente con un número de bailarines tradicionales de América Latina. Con eso quiero decir que creo que el trabajo es educativo y creo que siempre tiene que ser positivo, más que en reivindicativo y en restrictivo. No sé si consigo hacerme comprender, pero realmente tenemos un trabajo titánico por delante que no creo que solo con reparaciones podamos darle la vuelta. Gracias. Linda, please. I will attempt to answer each question very quickly and to the point. In the question of backlash and white backlash and the impact of racism and the right-wing. The answer is that if we see a normal rise in the United States that has to be in the federal government taking this on there is worries about political problems and all of this. Let me also respond to the question about the role of the university before I will say to you, even the universities are hesitant to look forth in policies that just was saying before and there is concern and there is a significant response to the work that is happening and these communities dealing with this all the time, including in the south, en el sur donde en las prácticas de esclavitud eran significativas y muchas comunidades hablan de no poder interactuar con el gobierno local buscando ayuda fuera todavía hay miedo significativo de el bienestar físico y mental de los miembros de estas comunidades debido a este oleada de fascismo y emergencia de extremismos en cuanto a la cartografía de la memoria no podemos estar más de acuerdo. Nosotros pensamos que el mapa en sí proporciona un espacio para que las comunidades sepan que no están solas y que busquen también interactuar con otras comunidades que están haciendo trabajos prácticas. Y dicho esto, como cartógrafo, te diría que uno de los problemas más importantes que tenemos en el mapa es que gran parte de los datos se presentan de modo gemónico. Es decir, que cuando estás haciendo investigación, quizá en algunos de los journals de igual les puedes encontrar las voces de los descendientes, pero en los medios en su mayoría aparece como las instituciones que están haciendo un trabajo fantástico. Pero vacíos de las voces de las comunidades temas y problemas de la sociedad civil que suceden en otros terrenos. Y por último, en cuanto a la respuesta de las comunidades indígenas, sí. Hablamos de esto cuando formamos por primera vez este proyecto, pero nosotros decidimos tener una ley un poco más limitada. Lo que sí te diría es que hay varias comunidades que interactúan y contemplan esa relación tan compleja que existe entre los afroamericanos y las comunidades indígenas y la formación de esas comunidades. Por lo tanto, sí, eso tiene una anuncia histórica y significativa sobre los descendidos y también el estado de Minnesota. Ups, se congeló. Doncs vaig respondent, jo també, breument, sobre la primera qüestió. La pregunta interpelava més amb ells, però jo ho he parlat una mica, però sí que no hi ha un ressorgiment d'aquests moviments. Jo sí que... Bona part, són apologetes, del colonialisme, vull dir. No sé com interpretar-ho. Quan es va... Les celebracions a l'any 1992 dels 5 anys... 5 anys i per Santanari, si ara no em sortia, 5 Santanari de... de la descoberta, no? La primera vegada que Amèrica i Aetina va haver-hi un moviment de protesta molt fort, de com es van organitzar aquells actes de record. Jo crec que a partir d'aquí també s'inicia un camí de qüestionament sobre l'acció colonial espanyola Amèrica i Aetina. I això d'alguna manera ha generat com a... Jo crec que no és l'única, però hi ha hagut un fort component de vertebració de la identitat en relació al component imperial, no només a Espanya, també a Catalunya, si parlem dels indians, etcètera, vull dir, podem trobar, que han sigut elements molt normalitzats a la identitat. I simplement, el fet de qüestionar-ho s'ha d'anar amb molta gent. No perquè tingui una... Jo crec que és molt banal, també, com deia ell. I això ja era una reacció, també genera un mercat, i per tant, no en sé... Aquí trobem una part de l'explicació, que és més violenta, és una altra qüestió, però la part més banal. El tema del mapa no m'ho havia plantejat fer una reflexió sobre el mapa, però sí que crec que és molt interessant. Mapes mai són neutrals, però jo crec que és veritat. I això ho enllaço amb la qüestió que sí, és evident que hi ha un posicionament polític en el projecte. Jo crec que darrere de tot hi ha un posicionament polític sempre, vull dir. I que, per tant, intentem ser objectius, intentem ser rigorosos, però sempre partim d'un viatge propi. I això, qualsevol estudi, qualsevol... Qualsevol... projecte que facis sempre parteix de la posició, que se la reconeixi, se l'explica i, evidentment, doncs que... No he segonat la sensació que era com una esmena a tot i no era animalment. Jo crec que la llei de memòria és un molt bon punt de partida, molt necessària. I jo estic molt contenta de les millores que s'han introduït, i també que és necessari assenyalar que s'ha fet pressió. O sigui, hi ha hagut altaveus que reclamaven que hi havia qüestions que quedaven fora. I jo crec que també... I sempre la qüestió colonial queda molt fora. És molt estructural. I crec que era una qüestió assenyalar. No sé si tentes bé. Jo no crec que la reparació sigui al final de tota la problemàtica. Crec que són un punt concret que abordem en aquest projecte. I que la perifèria de tot això és molt més gran. I jo estic d'acord que s'ha de treballar també en positiu. No sé si t'estic respondent ben bé o no entés bé la reflexió, però... Sí. És evident que no es pot fer únicament des de la crítica, sinó que s'ha de fer també des d'entendre, perquè hi ha aquesta jamunia cultural, i sé per la gògica, i això estic 100% d'acord amb la reflexió. You asked whether... there was a relationship y una relación entre la desconhorización y que hice un nuevo surgimiento de la extrema derecha. Microfono, por favor. Hemos de ver cómo estas fuerzas. No oímos la pregunta. Pues ya la han hecho y no lo hemos oído. Yo elegí también... destacar el tema. Para mostrar esta resistencia a los movimientos de desconhorización, cuando empezaron, no tan solo era la extrema derecha. Estaban todas partes, esto. La sociedad blanca holandesa se tuvo que confrontar y afrontar con la desconhorización en sus propias vidas, en la forma en la que celebraban, en la forma en que vivían sus vidas. Y el retroceso... bueno, fue tremendo. Y en estos últimos 10 años hemos visto... descontentos... Y 10 años son largos, pero tampoco tanto, cuando vemos lo que es la historia en sí. Esto ha cambiado. Esto ha cambiado rápidamente. Y esto nos lleva a un retroceso radical de lo que es la extrema derecha real en Holanda, en el pasaje político. Vemos que hay una gran parte conservadora, pero se han dado muchos pasos en dirección a la desconhorización. La cantidad de paridos en general en Holanda no se pondrán a la desconhorización ni a las disculpas. Una mayoría en el Parlamento también, del Centro o de los partidos conservadores, están a favor de esos derechos. Hay un pequeño corpúsculo, pero muy radical, en la Istors, en este panorama político, que se opone activamente a la desconhorización. En fin, hay un partido... que dice que de desculparse por la violencia colonial en Indonesia, Kenanay, que dijeron en Instagram que ellos siguen viendo Indonesia como parte de Holanda. ¿Y muchas otras cosas de este estilo? Vamos, que hemos ido para atrás con esta gente, en todo caso. ¿Tú pregunta cuánto la monorquía? Dijiste que la monorquía tuvo un papel activo en el caso español, al menos. En Holanda, la monorquía no es tan visible. Digamos que está en un par de días en el que era un discurso, y que la monorquía es visible. No son activos. Y los discursos siempre son muy, muy neutrales. Hablando de la unión de todos los holandeses y holandesas. Y eso incluye a los inmigrantes, incluye a todo el mundo de Holanda. En este caso, diríamos que... como promueve la descolonización, aunque es una muy pequeña escala. En fin, cuando el jefe del Estado visita Surinam, por ejemplo, no será la monorquía, sino que será el primer ministro. O sea, que ahí el papel colonizador no está presente. No estoy seguro si tu pregunta se dirigía a mí o se dirigía a la suficiencia de lo que es la compensación. No sé si es un puto vinicio, al menos, ¿no? Hay que crear una conciencia en la descolonización. Y esto es algo muy importante en Holanda, sobre todo, mi generación, la generación de gente más joven que yo, gente que ahora tiene 20 y tantos, pues son gente que van a ver los temas coloniales de forma radicalmente distinta. Vamos, muy, muy distinta mucho más que lo que se vivía en los tipos de mis padres o anterior. Creo que ha cambiado el énfasis, ¿no? Derechos de restitución, derechos de compensación. Podemos ver cosas que se tienen que llevar a cabo todavía. Moltíssimes gràcies a totes i a tots, a les ponents. I fem una pausa ràpid de 5 minuts. Ens trobem aquí a les 3.47, a les 18.45, per la última sessió. Thank you, Linda. Thank you, Linda. Bye.