 Klocken 18.24. om aften den 4. april 1962 hyldede sirenerne i århus. Seks minutter efter sprang en atombumpe over Rødhuset. Mens padet af det skyvende rejste sig elevarsen over byen. Ilede det lokale civil for at svare de nødstætte indbygger til ontsætning. Blot fem minutter efter eksplosionen var de første styret og klar. Mens byen stod i brand, elet det tappere mandskab efter såret og døde morinerne. Det var heldigvis kun en øvelse. En af de mange som civilforsvaret lavede får forberedelser på, hvis krigen kom. Meld dem derfor til civilforsvaret nu. Rosanne Farbuld, du forsker i den kolde krig og har bl.a. kigget på, hvad civilforsvaret gjorde i den sammenhæng. Hvad var det for et angreb, man forberedelser på i civilforsvaret? Den ultimative trussel. Det var jo selvfølgelig et angreb med atombumpe. Det var måske ikke det, der blev ansæt for allermest ensynligt, men man kunne omvendt ikke udlugte. Derfor var man nødt til at forberede sig på det. Der har jeg blandt andet i Stadsakir i Aarhus fundet et øvelsesenarie fra 1962, hvor man netop går ud fra, at Aarhus bliver bummet med atombumpen. Der er scenariet så, at der blev sprængt en 10 kilo tons atombumpe over rådhuset. Øvelsen er fra 1962, og på det her tidspunkt har han 10 kilo tons atombumpe faktisk ikke særlig stor. Til sammenligning, der var hyosimabumpen fra 1945, det var sådan 12-15 kilo tons. I 60'erne har man udviklet brændt bumper, hvor vi snakker om megatons. Den relativt lille bumpe, og heldigvis har man også fået et strategisk advarsle, anden time i forvejen, som man regner med i øvelsen her, at en del Aarhusierner har nået at komme i de beskyttelsesrum, som der er relativt mange af Aarhus. Der er selvfølgelig stadigvæk mange død og såret, og det er faktisk det, der formåler med den her øvelse. Det er at teste, hvordan hanterer civilforsvarer store grupper af død og såret, efter sådan et angreb med kærnevuppen. Hvad er det i det realistiske scenariet? Hvad viser man på det her tidspunkt om rådhuset? Man viser jo ingenting med sikkerhed, men i de øvelser, som vores kærnevuppen lavede, der var det mere en anden tyde, at Danmark kunne blive invaderet. Fra den ene træste indgik der faktisk også kærnevuppen i de her planer. Og man regnede med, at det var Cheveparken, de ville nok gå efter militærmål selvfølgelig, men de ville måske også frygtede man Bumpe civile. Der bydde Aarhus seriøté som et mål, fordi det første lå Søvhjarnens operativ kommando i Aarhus, og for det andet var Aarhus relativt set i danske termer en storby. Det vil sige, at hvis man bumpede Aarhus, så kunne man få mange offere. På samme tid kunne man også ramme vigtige industrier og vigtige virksomheder. Derfor var Aarhus et potentielt mål, og det blev det også betragtet som en NATO. Derfor var det vigtigt at lave civileforstvare i Aarhus, og forberede sig grundigt på, hvis nu kringen kom. Og hvad gik de forberedelser så overordnet ud på? Helt overordnet. Så skulle civileforstvareet forbygge og afbøde krigskader. Det kunne for eksempel sige, at man skulle varsle, så tidligt som muligt, man skulle sørge for at få befolkningen i dækning i beskyttelsrum eller få dem evakuerede. Og så skulle der være en indsats efter angrevet med at tage sig af de til skadekommende eller folk, der var blevet husvilde efter angrevet. Og i Aarhus skulle det sådan rent konkret diageres fra den kommandocentral, der lå på hjørnet af Findersvej. Vi var, den ligger der sådan til stedet væk, men man kan ikke komme ind i den i dag. Og der ville på Mesterens Civileforstvare og politi, cheferne for kommunale forsøgninger, de ville så samles her, så ville de koordineret hjælpe indsatsen. Så havde man også sådan række observationsposter og luftmælde poster rundt omkring i byen, hvor man kunne varsle om lavgående fly, altså sådan nogle, der kunne gå under rater. Man kunne varsle om falskernes tropper, der var blevet kastet ned eller radioaktiv nedfaldt. Og de lå også på forskellige strategiske steder, båtårnet på universitetet, eksempelvis Klintegården, Nedevirisgård, Rådhustårnet, St. Lukas Kirkeblads. Så det var meget detaljerede planer? Det var meget detaljerede planer. Man var også opsat på at bruge folkeskoler, for eksempel. Så ville man lave hjælpestationer, hvis befolkningen skulle evakuere sig eller flygte fra krig. Så ville man lave sådan nogle stationer, hvor man lige kunne få lidt vile, lidt mad på skinner førstehjælp. Det var f.eks. skødstrupskol, risker og skoleovervangsskolen. Andre folkeskoler ville man bruge til depoter, så man kunne opværre brandslanger og borger og tæppe, og altså noget, man skulle bruge til at tage sig af befolkningen under krig. Så på den måde så blev hele byen faktisk inddraget i forberedelsen på en atomkrig. Og man godt går så langsomt til at sige, at mange af byudviklingen, der skete i 2. halv eller 200 nye infrastrukturer, boligbyggerier og så videre, faktisk foregik under indtryk og påvirket direkte af den kolde krig, så det blev en element i den måde byen udviklet sig på i den her period. Hvad visste befolkningen om de her forberedelser dengang? Jamen, civilforsvarer var sådan ikke hemligt. Altså det var ikke nogen hemlighed, at der var beskyttelsesrum rundt omkring, eller at der var evakueringsøvelser, mange øvelserne foregik i det offentlige rum, i dagtimerne, man kunne godt se dem. Omvendt så var det heller ikke noget civilforsvarer, skildtet alt for meget med. Altså de skulle ramme sådan en balance i gang mellem og fortælle tilstrækkelig meget til, at befolkningen var klar over, at der var indtrussel, den skulle tage selvvårigt, men de ville samtidig ikke fortælle så meget, at befolkningen blev skremt fra videre sands, og enten gik i panik eller blev helt apatisk at tænke, om der ikke er noget at gøre, vi giver bare på forhånd. Så det var sådan hele tiden en balance i gang, der skulle rammes. Hører de sirene, bliver de straks begiv dem hurtigt, men roligt til nærmeste beskyttelsesrum og afvendt nærmere. Buskasede her, mellem Langelands Gader og Vestervang, er et af de mange steder i Aarhus, der gemmer på et stykke koldtkris historie. Men man skal næsten vide, hvad man leder efter. Nu sidder vi i noget af det, man forbinder allermest med trussel omkrig, nemlig et beskyttelsesrum. Det er de fleste, de kalder en bunker, men det hedder en betongdækningsgrave i fagsbror. Det er et offentligt beskyttelsesrum, det betyder, at det er staten, der har finansieret dem, og så skulle de beskytte borger i det offentlige rum, altså det vil typisk være trafikander for eksempel, eller folk, der er på shopping ude at handle, og derfor ligger de typisk sådan langs indfaldsveje, langs ringveje, den vi er i nu her, den ligger nede under Langelands Gader, eller så ligger de i Aarhus hele vejen langs Ringegaderne. Og så er der nogle få inde i by midten, der stadigvæk er tilbage, og i Aarhus er en af dem, der er måske mindst kendt, det er den, der ligger nede i graven, vi kalder det hipsterhøjen, folk sidder og drikker fædel dernede, men den høj de sidder på, det er faktisk tre beskyttelsesrum, der er bygget under Korea Crane. Hvor mange mennesker skulle der være hernede, altså hvis vi skal beskrive rum, så er det vel højst 20 omkring 25 meter, altså er der to bænke på hver side, og man sidder rett set, det er jo ikke mere end 20-30 mennesker. Det er jo meningen, der skulle være 50 siddende hernede, og hvis man så har været brug for at sove, så kan det jo være lidt færre, så beregner man det til 30, og det var så, at man sover i skiftehold, altså der er 15, der sover i gang, og de andre, de må så sidde eller stå, og der er 320 af den her slags betongdækningsgrave i Aarhus, som så bedre kan have de her 50 personer. De fleste af dem, de er ligesom det her opført, i slutningen af den verdenskrig, og så er der så også nogle stykker, man har opført i lyset af Korea-krigen, fra 50 til 53. Men hvis de opførte i slutningen af den verdenskrig, hvad måsikre var de så mod atombomber? Men altså faktisk i de første året den kolde krig, så betraktede civilforsvaret ikke atombomber, som sådan en retikalt, anderledes udfordring i beskyttelsen af civil indikonventionelle våben. Altså virkningerne ved bomber, det er jo for det første, der er en varme bølge, og der er en trygbølge, og det er sådan set det samme med atombomber, konventionelle våben, med den lille forskel, at det selvfølgelig var markant større ved atombombe. Men der mindede man jo så, at civilforsvaret, at det nye var her, at du kunne også møde én bombe, hvor du første skulle smide mange, men effekterne var det samme. Så vandrer sig yderligere radioaktive strolling. Den strolling, der kommer linebomben eksploderer, den er enormt kraftig, men den er ikke særlig lang vej. Og de her betongdækningsgrave, de er sjovt nok lavet betongt, og så er der jo et ordentligt lage jord hele vejen ud over. Det er selvfølgelig for at beskytte mod et tryg og varme, men man fandt faktisk ud af, at det har også en god effekt mod radioaktivitet. Så på den måde, så ment man faktisk langt hende vejen, at de egentlig ville yde en beskyttelse til det folk, der sad hernede, selv hvis det var en atombombe. Når vi så kommer op midt i træserne, så finder man ud af, at man er nødt til at modernisere dem, fordi så har man jo opfundet det, der hedder rentbomben, som er noget kraftigere en atombombe. Og det er også her, man bliver opmærksom på, at der kan være radioaktivt nedfald, altså radioaktivt støv, som ligger og stråler i ugevis måske månedesvis. Og der begynder man så her, at udskifte træt dørende med stål, det vil skabe omkring 34 frem efter. Man forbereder også noget ventilation, og der kan være overtrykker ned, så det radioaktivt støve ikke kan komme ind. Og så begynder man da også at lave bænke, og alt muligt udstyrdebringsverktøj. Det ligger så i depoter, men det kan man så installere. Og der skulle altså være 50 mennesker hernede. De skulle forestille sig at gå på toilet hernede. Der er et toilet, eller hvad vil vi være forberedt? Et toilet i enden derhende. Og så skulle de så sove, skulle de så lægge på brængten og gulvet? Ja, men sammen med, at man jo lægge i skiftehold, så bedst man kunne. De her 15 kunne sove, og de 15 andre, de måtte så stå eller sidde. Og så det gode spørgsmål var, og som civilforsvar, de er i slås med gennem helgen koldkrig. Det var jo hvor længe kan man være hernede. Ja, præcis. Også et psykologisk spørgsmål. Du sidder hernede, og du ved ikke, om din familie har overledet, hvis det ikke er fuldt med hernede. Du ved ikke, hvad der er venner der. Hvis du kommer op. Du ved ikke, hvornår du kan komme op. Hvor meget vand og drikke har man lige fået med. Altså det var en udfordring gennem helgen koldkrig. Men de her betonkdækkens krav, de begynder så at fylde lidt meget i bybildet, og man begynder at tænke op i træsarna, lidt anderledes om, hvordan man kan beskytte befolkningen. Hvad er det, der sker? Det er jo en periode, til et service samfund. Folk flytter til byerne. De flytter også i høj grad til forstederne. De får biler. Altså antallet personbiler. Det tiddubles i århås mellem 59-39-50. Og det betyder jo så, at der skal ske en masse byfornyelse, der skal nye infrastrukturer, og så ligger de simpelthen i vejen de her betonkdækkens krav. Så det, man gør, det er, at man får en fixe idé, om man ikke kunne bygge nogle beskyttelsesrum under jordisk, som kunne være beskyttelsesrum, hvis der blev behov for det, men som ellers kunne tjene et fredstidsformul. Der er det oplagt i jord at lave pakkeringskælder. Så der begynder man at bygge, om man kælder dem kombineret offentlige beskyttelsesrum, fordi de har et kombineret gris- og fredstidsformul. Og der skal jeg for eksempel meget i århås, at når kommunen laver bysanering, altså de river gamle, dårlige husene i by midten, så bagefter så bygger private byk her nogle nye smarte bygninger op, og så får de en kompensation fra civilforsvarsstyrelsen, hvis de forbereder kælderen, til man kan lave beskyttelsesrum. Og dem har vi omkring 30 vague i århås. Og de er meget, meget større, og vi skal ned og kigge på en af dem nu. Det skal vi nemlig. I løbet af 1960'erne blev der bygget mellem 20 og 30 kombineret offentlige beskyttelsesrum i århås, blandt andet herunder Harliensens plads, under Rottebilsstationen, den gamle fødde klinik, bogtornet, under den gamle by, og så ikke mindst her, under busskaden midt i århåscentrum. Det her er det faktisk århås største beskyttelsesrum. Der kunne være 1500 mennesker hernede, hvis nu bomberne faldt, og umildt bare, at der er jo ikke meget, der er sådan afsløret i dag, hvis man kigger rundt, men der er alligevel nogle små ting, der giver sig det kende. Der er for eksempel to betongporte på omkring 16 ton, så det behøves man jo egentlig ikke for at lukke en pakertskæld af. Så er der nødudgang på hele den ene side, er der en række nødudgang, og så er der faktisk også her i guldet, hvor jeg står. Der er der sådan nogle skillevægge, der er lagt ind i guldet, som man kunne rejse op. De passer fint til at kunne lukke rummet ind. Og det gjorde man nemlig, fordi man var nødt til at dele beskyttelsesrum, der var så stor som det her op i mindre enheder. Og det var blandt andet, fordi man var bange for, at hvis nu, at der var en bombe, der ramte i nærheden, at det hele skulle kollapse, og så slog alle 1500 ihjel. Men hvis man delte rummet op, så var det jo ikke alle, der gik til på engang. Og 1500 mennesker, det er selvfølgelig en del, men kan jo ikke huset mere en produktdel, og husbefolkningen. Hvor skulle alle de andre være? I de offentlige beskyttelsesrum, både de almindelige betongdækningsgaver, og de kombineret offentlige beskyttelserum, der havde man sådan nationale målsætning om, at der skulle være til 25 procent af befolkningen. Og i Aarhus, så nåede vi op på omkring 20, og det var faktisk relativt flot i forhold til mange andre byer. Og det skylde sig blandt andet, at man i Aarhus ikke bare nedlagde de gamle betongdækningsgaver, dengang de begyndte at ligge i vejen, men man reloquerede dem, så man flyttede dem til andre steder, og så byggede man rigtig mange af de her kombineret offentlige beskyttelserum. Vi har 33 og 30 stykker Aarhus. I Aarhus er det almindeligt nyttige boligbyggeri gælderplanen. Et eksempel på, hvordan storstilet præstiseprojektor, for det gode, moderne og uobærende liv, var tvunget til at inkorporere risikomen for at tåme krige. Her er det cykelkældrene, der er beskyttelsesrum. Det er en cykelkælder, og det var det også under en koldkrig, men det var også noget andet. Det var også et beskyttelsesrum. Det blev lovpligtigt i 1950, at når man byggede nye byggerier, der skulle huse mere end to familier eller en virksomhed med mere end 10 ansatte, så skulle man i kælderen gøre klare til beskyttelserum. Man kalder dem sikringsrum. Og det vil sige, at du må gerne bruge det til alt muligt andet, cykler, bordtændes, skydeban, opbevaring og så videre, men på 24 timer, der skulle det kunne også klare til at være beskyttelserum. Og det vil sige, at der er en masse kravet til, hvor tykke vægne skal være brændsikker i tageskældelser, der skal være nødegang og så videre, så man faktisk hurtigt kunne lave det om til et beskyttelserum. Og det er klart den type, der er flest af i Danmark. Midten af 1960'erne, der var der omkring 660.000 pladser. Når vi er op i slutningen af koldkrig, der er der 3 millioner pladser i de her cykleringsrummet. Så der er vi faktisk tæt på at være op på beskyttelserne? Der er vi tæt på at være op på en fuld beskyttelser. Hvor sikker var man så hernede? Der var ikke noget sted, hvor du ville være sikker for en fuld traffer. Og det er kendt civilforsvaret også. Hvis man er i Ground Zero, så er der ikke noget at gøre. Men udenom der, lige hvor bunken rammer, der vil jo altid være områder med mere eller mindre ødelæggelse, hvor det faktisk kunne betales at gøre en indsats, hvor folk havde overligget. Så hvis ikke i Gellerup, som vi er i nu, var epicenteret, så kunne man måske godt have en chance for at overleve hernede. Nu står vi så i universitetsparken, og her havde civilforsvarer jo også nogle store planer i tilfælde af Tom Rhee. Hvad var det, der skulle ske? Civilforsvaret var enormt bange for, at der ville opstå nogle kæmpe store ilebrænde efter et bundbanegreb. Og det havde man jo set i anden verdenskrig, hvordan de allierede. De havde taget bundbede store tyske byer, store japanske byer, og forsade nogle kæmpe store ilebrænde, det man kalder illestorme. Og det var man enormt bange for, at det skulle ske her. Men hvis man skal slukke en ilebrænde, så skal man bruge vand. Og århus ligger godt nok ved havet, men det kan tage lang tid at få vandet op, så derfor var man nødt til at etablere en reservevandforsyning. Og det er her unisørende. De kommer ind i billedet. Men det er jo altså ikke mange liter vand, man får op af unisistetsføn her, hvis der så slukkes ilebrænde efter en 10-megaton bombe. Hvad ville man gøre rent konkret? Rængen græn, så ville man tømme den lille søg over i den store søg. Og så har man en underjolig skrørledning, der faktisk går hele vejen ned til Nørreport, hvor der er et kæmpe stort vandreservoir, hvor man kunne samle vand i. Og så havde man selvfølgelig også nogle andre løsninger. Rund omkring i byen på strategiske steder, der ville man opstille mobile basænger, som man kunne følge, hvis der ikke lige var vand i nærheden. Og så havde man så nogle lidt kreative løsninger. For eksempel så parkeringskælderen under stenbillestår. Den ville man tømme for biler. Så ville man lukke Al-Kloakern, og så kunne man pumpe omkring 3 millioner liter vand deroppe. Og jeg har også set indisje på, at Ingers Løv Sørmestatern, det har man jo snakket i år 10, om man ville bygge, men der er aldrig sket noget. Men der er begyndet at ske noget. Den gang civilforsvaret kommer ind i billedet, hvis de kan bruge alt vandet til at slukke Illebrenn, og så skal de også lige her beskyttelsesrum i kælderne. Så civilforsvaret var klar til at finde vand nok i århus, til at slukke rigtig mange Illebrenn? Ja, rigtig mange Illebrenn. Når man havde omkring 130 kilometer brennslange til at lægge rundt omkring, det er faktisk Kællebrenn for århus til Alborg, hvis man havde haft lyst til at lægge dem ud på en lang række. Civilforsvaret forsøgte at forberede sig så realistisk som muligt på et atomart ravneronk. Til det formål blev der blandt andet bygge ruinbyer som den her iskejby. Nu står vi i sådan et udsnit af en dansk provinsby, så man forestiller sig, at den ville se ud efter den var blevet bumpet og lå i ruiner. Civilforsvaret byggede kunstige ruiner over alt i Danmark. Der ligger omkring 20 af de her ruinbyer. Den allerførste blev bygget i 90'erne, men lægge af Tinglev, men ellers var det primært fra 60'erne fra mig, hvor de blev bygget over det el. Og her kunne man så træne de ting, som man kunne få brug for, når nogen kring kom. Det kunne være at slå illebrande, eller redde op fra ud af sammenstøttet bygninger, eller øvelser i og arbejde i små, lukket rum. Der kunne være radioaktive forurening. Alle de her oppe kunne man træne her. Hvor meget blev det brugt? Det blev brugt ganske ofte. Der var ret mange øvelser herude, og det skal forestille dig. Nu står vi her, at det er sommerfulde, synger himlen af blå. Men når man trænede, så var det typisk, sådan var det mørkes frembrud. Der ville være et soundtrack af flyangreb i luften. Det ville være i nogle af bygningerne, der var offer. Det var selvfølgelig levende offer, som lå os greje, som om, at de var blevet lemleste på alle mulige måder. Så det var sådan et inferno, man trænede i. Så det var sådan en kropslig og sanslig oplevelse, hvor de her civilforsvarsrekorder, de kunne øve sig i, hvad de nu skulle kunne gøre i den situation, at det blev alvor. Et organiseret civilforsvar, har reddet tusind armandeske liv, og store verdier. Standardruinen, den er i alle ruinbyer, og det er den perfekte ruin. Og der er det flere årsag. For det første ser den autentisk ud. Det er sådan en klassisk dansk provinsbyggevæg. Det kunne ligge alle steder. Men den ser også autentisk ud, fordi det ligner en bygning, der er blevet bumpet og i uriner. Den er bygget sådan her. Den er ikke først bygget rigtigt, og så har man reddet ned. Den er simpelthen bygget, hvor man har regnet ud. Hvordan ville det se ud, hvis den var bumpet? Hvad for en typ af øvelser kunne man bruge den til? Det kunne eksempelvis være, at der var offer, op i på første salen, som skulle fire os ned på borger. Det kunne også være, at man kunne træne mur gennem brydninger. Hvis der var offer, der var spadet ind i et rum, man ikke kunne komme ind til dem, hvordan skulle man så bryde mur ned, alt efter hvilken typen mur det var? Man kunne træne, at man skulle lære navigere i rum, og mørke kaotiske fyldte røg osv. I dag kan det godt virke som om, at den her forestilling om, at man kunne temme krigen ved den rette uddannelse af civilforsvars folk osv. Det er en illusion. Hvad tænkte man om det i samtiden, under den kolde krige? Man gjorde det, fordi man havde en tro på, at det nyttede, at det faktisk gjorde en forskel, hvis at i den situation af krigen kom, at man ikke stod rådvillere, ikke anede hvem som gør, men man simpelthen havde trænet de her opgaver, så det sidder på ryggreven. Du skulle ikke tænke så meget. Du havde din træning, du havde din kammerattok, du havde det rigtige udstyr, men man kunne gå i gang med at slukke de her brænde og redde de her offer ud. Man skal også huske på, at scenariet var jo ikke, at overhus var blevet brændbummet tilbage til Steneland. Det regnede man faktisk ikke med, at det var sandsynligt. Trusselsenariet var noget med, at vi endte ville blive udsat for konventionelle angreb eller små taktiske at tome op dem. Og i den situation, så ville der godt nok ikke være så meget at gøre lige der hvor bumpen ramt, men der ville stadig ikke være masser i udkanten af det område. Det er en sådan kaldt zone B og C længere ud, som man faktisk kunne redde. Og derfor gav det mening, at man havde den her træning, som man var klar til at slå til lige i det øjeblik, der var brug for en indsats. Der var altid nogen, man kunne hjælpe, og noget, man kunne hjælpe. Altid noget, man kunne hjælpe, og det er nyttet. Det var simpelthen det mantra, de havde til at ville svare, der ville altid være nogen af redder, og derfor skulle man ikke give op på forhånderne. Ødelsen er forbi. Tak for i dag. Den kolde krig blev heldigvis aldrig varm, og usianerne fik ikke brug for værkende vokeringer eller beskyttelser. Men krigen der aldrig kom, nåede altså at sætte tydelig tegn i bybællet. Og de er her stadig, lige for næsten af os, så sparer vi åbne øjnene for dem.