 per descomptat, abans de res, agrair l'assistència de tots vostès en aquest acte que no és el primer, però sí que és un dels primers convocats per l'institut dels passats presents, que és una institució, un institut municipal que hem creat en el marc del Comissionat de Programes de Memòria, justament perquè fes un acompanyament i un impuls a la recerca i a la difusió dels processos socials en els quals es construeix la memòria pública. Aquesta és la funció, bàsicament, que té l'institut dels passats presents i amb aquesta orientació el que fa és això, promoure àmbits de recerca, promoure espais en els quals es construeixin les hipòtesis de recerca, com és el cas del que ara parlarem i el mateix temps, doncs difondre tot allò que es va produint o tot allò que nosaltres podem presentar que es va produint en aquest entorn de la comprensió dels processos socials en els quals es va construint aquesta memòria pública. Memòria pública no és altra cosa que la imatge del passat públiament construïda. És a dir, encara que sembla una reivindicació, que la imatge del passat públiament construïda és important sobretot en la fixació d'una política de memòria. Perquè aquesta mateixa concepció implica que una política de memòria pot ser una política garantista, garantir l'exercici d'un dret civil però no imposar un deure de memòria. Aquesta garantia de considerar la memòria com un dret civil és precisament el que fa que nosaltres impulsem, simplement projectes, acompanyem i no exactament dirigim. I sobretot que garantim que tots aquells agents que volen participar en aquesta construcció de memòria pública ho puguin fer. Aquesta és la idea principal. En tot cas, l'institut està molt content d'haver començat a funcionar, està molt content que els cursos que ha inaugurat sobre arquitectura memòria i espai públic que van començar la setmana passada hagin tingut una bona acollida i que aquest seminari ens reuneixi a tots per parlar de temes importants i que més a més ens afecten. En aquest cas concret, el parlar del victimari. Hem analitzat, almenys en la nostra tradició europea, hem analitzat força al parlar de la víctima amb intensitats diferents per descontar i amb perspectives diverses i diferents, però l'actitud, la estructura, la narrativa i el relat del perpetrador no, en tot cas, molt poc. I és un espai important, perquè no hi ha víctima sense victimari. Fet que sovint s'oblida i com que s'oblida les determinades polítiques que opien aquesta situació i, per tant, generen un desfalc important. Sí que, en canvi, l'estudi sobre la narrativa del victimari ha estat més important a països del consult, i així, a Chile com a Argentina. Per aquest motiu hem convidat a Valentina Salvi i hem convidat també a Isabel Piper Shafir perquè ens parlin de les seves perspectives, particularment a Argentina, el grup de líder ha estat treballant sobre el pensament, l'actuació i la narrativa del victimari. I tenim també José Antonio Pérez, que ens parlarà de la seva perspectiva i el doctor Feraldo, també des de la seva. Però sobretot amb l'intenció de que serveixi com un petit i modest impuls que aquesta hipòtesi o aquesta línia de recerca sobre el victimari comença i poc a poc arrelar en el nostre camp, en el nostre camp d'estudis sobre els passats present. I bé, a banda d'aquesta presentació, per banda meva, res més, la paraula en Jordi Guixet. Gràcies, Ricard. Bon dia a tots i a tots. Buenos días. Bienvenidas y bienvenidos. Gracias primero a los ponentes y también a los asistentes. Que bueno, en una mañana de un miércord, pues seáis tal cuantidad y sobretot también intergeneraciones y multidisciplinas veo aquí entre el público. També, obviamente, agradecer y agrair a los institutos pasas presentes del Ajuntament de Barcelona i a la Fundació Ciprano-García, però ben eficat d'acord per fer aquesta jornada i com ha dit el doctor Víñez, penso que una jornada molt interessant, que és el començament d'un tema que a poc a poc sí que és veritat que el consult té més tradició parlada dels perpetadors, del victimari, però que les polítiques europees, de memòria i sobretot a casa nostra, d'alguna manera, hi ha una mica un déficit. Hi ha un déficit, sobretot, perquè després, a nivell de recerques universitàries, a nivell d'investigacions, sempre i quan l'accés als arxius sigui possible s'ha anat fent molta feina i s'ha fet treball, sí que és veritat que després, a l'hora de potenciar una política pública de memòria, el voltant del victimari és quan es crea i quan podem explorar i visualitzar diferents conflictes, sobretot a l'hora de memorialitzar-ho. A mi en ve el cap, tot el procés que tarden més de 25 anys, per exemple, el castell de Bé Belsburg a Alemanya, quan ha costat, no només la part econòmica, que ha costat un pic d'inversió per part del govern alemany i d'Atlán, com ha costat representar i conviure, amb aquesta simbologia del sol negre, que és el sol de la SS i del próprio Himmler, mitgesotèric, i com allà s'ha pogut fer un memorial actual, on conviuen diferents memòries, però sobretot a nos visualitze, d'alguna manera, aquesta política dels perpetadors i dels assassins de les SS, que després simbolitze tota la política del nacional socialisme alemanya. I com s'ha fet, en polèmica, s'ha fet amb valentia també política, però s'ha fet, després també el procés, com ja coneixeu tots molt, que va ser llarg més de 15 anys, per poder establir, finalment, un espai memorial i un equipament memorial a la topografia del terror de Berlín, on s'expliquen qui són els perpetadors, qui són els culpables, qui són els assassins d'aquest règim. Jo penso que aquestes jornades són molt interessants, a més és un tema que a més a més personalment també m'interessa, i que s'ha d'anar treballant, i que han de ser valents també, i no puc acabar, ja que hi ha gent també de Madrid i d'altres partes d'Espanya que al restat espanyol tenim un deute i un deure molt gran a m'afrontar realment la memòria del franquisme, res més, gràcies i espero que la jornada sigui molt fructifera. Molt bé. Bons dies a tothom, bon dia a tothom. En primer lloc, agrair, evidentment l'assistència dels participants i en particular dels ponents, jo no reiteraré. Bàsicament podria repetir pràcticament paraula per paraula el que han dit tant en Ricard Vinyes com en Jordi Disser, sí que cal dir que segurament aquesta jornada o aquest seminari té una relació, no directa, però sí una relació amb el que s'ha fet aquí al Bor, impulsat pel comissionat sobre la qüestió de la impunitat, sobre la qüestió de l'exposició que es va fer, que va ser molt polèmica, sobre l'exposició que es va fer, més polèmica i més petita que és de les tortures, jo crec que també hi ha un fill, que prové d'aquesta activitat impulsada per al comissionat i pel Bor, el centre de cultura i memòria. La qüestió és evident quan en algun moment parles amb algú de comentar, de reflexionar o de plantejar-se la memòria dels victimaris, clar, hi ha un rebutx inicial i el rebutx inicial prové des del meu punt de vista de la segona qüestió, sí que ens ha parlat dels anys 40 i és cert, tant a Galícia, el Mígez com a Navarra, d'altres llocs del país, sobre els perpetradors, els anys 40, tenint una imatge del passat, això que ha dit el Ricard, una imatge del passat, una memòria pública, que situa en aquell període, en aquest context, els perpetradors i sembla que anys després, i de vegades després, és a dir, el 70, això, aquesta figura, no existeix, ha desaparegut dintre del discurs públic i moltes vegades dintre de la mateixa narració historiogràfica. Per què? Perquè la memòria de la víctima és molt dolorosa, és molt forta, però també és fins a cert punt reconfortant, que la memòria del victimari és bastant oscura i sobretot és inquietant, però, en aquesta qüestió, jo crec que situa en el centre de les preocupacions, com deia el doctor Víñez, d'iniciar, en el cas d'Espanya, aquesta línia de recerca que s'ha afrontat en altres llocs, en altres països, el conoc, però que aquí ha quedat molt limitada. A si tot, al final, en Jordi, jo estic bastant d'acord, i aquí hi ha també, evidentment, un problema d'afrontar aquest passat. Dit això, qüestions molt pràctiques. La gent que ha vingut pel tema d'activitat formativa del doctorat, que es posin en contacte amb mi per donar-me un certificat, perquè això és el tramit burocràtic. I després, els alumnes de món actual, si es plau, al final de la sessió, ens veient a la porta, al carrer, i comentant una mica la petició d'informe sobre la vostra participació en aquest seminari, que us agraïs. I que segur que anirà bé les jornades i que disfrutaré i debatrè'n sobre les contegràcies.