 Miután a múlt században két világháború is pusztított, sokan elgondolkoztak azon, hogy el lehetne elejét venni egy újabb kataklizmának. Az egyik elképzelése, Moné-Francia köztisztviselő nevéhez fűződik, akinek nézetét Robert Schumann, akkor-i Francia külülgyminister is ostotta. Úgy gondolták, hogy együtt működést kell létrehozni a háború motorját képező szépbányászatban és a céliparban. A rop ne se frappad egy kút, ni dansz egy konstrukción d'ensemble. El se frappad des réalisaciós kókret, kléjant d'abord une solidarité de fête. 1951-ben 6ország Francia-Hország, Német-Hország, Belgium, Olaz-Hország, Luxemburg és Hollandia aláírta az Európai Szén és a célközösséget létrehozó Párizsi szerződést. A közösséget az első nemzetek feletti testület az úgynevezet főhatóság irányította. Európa vezetői azonban tovább kívántak lépni, ezért 1957 március 25-én aláírták a római szerződéseget, amelyek létrehozták az EGK-t, az az az Európai Gazdasági közösséget és az Euratomot, az az az Európai Atom Energiaközösséget. 1968-ban Pierre Werner Luxemburgi minisztelél nőközös valóta bevezetéséretet javaslatott. Az 1970-ben napjelágot látott Werner jelentés, amelyik különböző különböző különböző különböző különböző. A waited session-benben napjelágot látott Webber Verner jelentés felvetéshez szerint a monetaris uniót több lépésben tíz év alatt kell étrehozni. De az Egyesült Álamok egy év múlva leértékelt a dollárt. Majd következett az olajválság, így a Werner terv, íróasztal fiókba került. 1972-ben néhány ország monetaris unió helyet valóta kígyót vezetedbe, amelykor látozta az árfoljamíngadozásmértékét Egyes Európai valótákkal, valamint a dolláról szemben. Így jó 1979-es összeumlásáig számos árfolyam kiigazításon ment keresztül, az egymást követő csatlakozások, kilépések, majd újra csatlakozások miatt az árfolyam rendszer valóságos átjáróház závált. 1979-ben aztán újra napi rendre került a Gazdaság és Monetári Súnió. Létre jött az Európai Monetári Srencer és az Európai Valutajtség, az ECU. Ez azonban csak virtuális fizető eszköz, pusztán elszámolási egység volt. Az Európai Monetári Srencerben a tagállamok megállapottak abban, hogy nemzeti valutájuk árfolyamát egy visszanyítási közép árfolyam körül 2,25%-ban tartják. Ezzel létre jött az árfolyam mehanizmus. A tagállamok kormányai számára azonban mindez nem volt mindig könnyű feladat. 1979 és 1987 között 37 ízben hajtottak végre árfolyam kiigazítást. 1986-ban a tagállamok aláérták az egységes európai okmányt, amely az első komolyvántozásokat jelentette a római szerződésben. Az okmányt célja az volt, hogy 1993-ra az árók, a személyek, a szolgáltatások és a tőke szabadáramlásán alapuló vántarifán kívülik orlátozásoktól mentes valódi belső piacja jöllétre. 1988-ban Zsák Dölórnak az Európai Bizottság Akkori Elnökének vezetésével bizottságot hoztak létre, amelynek megállapításait bekívánták építeni az Európai Unióról szóló Maastrichti szerződés néven ismertévált szerződésben. A Dölór jelentés a gazdasági és monetári uniót három szakaszban látta megvalósíthatónak. Az első szakasz, amelyben a hangsója központi bankok együttműködésének erősítésén volt, 1990 július elsajén a tőkeáramlás teljeskörül liberalizálásával kezdődött. Az Európai Unióról szóló szerződés, amelyet 1992-ő február hetediként Maastrichtban ért a kalá, meghatározta a gazdasági és monetári unió kereteit, valamint a megvalósításához és működéséhez szükséges további lépéseket. A szerződésnek megfelelően a második szakasz 1994 elején kezdődöttel. Ebben a szakaszban kellett megvalósítani a gazdasági konvergenciát, illetve az ehhez szükséges intézmény és eljárás sencer. A szerződés meghatározta a konvergenciakritériumokat, amelyeket a közös valuta bevezetéséhez az egyes tagálamoknak teljesíteniük kell. Ugyan csak a második szakaszban jött létre az Európai Monetári Sintézet, az IEMI, amely 1994 január elselyén majd a Frankfurtban kezdte meg működését. Az IEMI tette meg az összes előkészületet arra, hogy az EKB átvállalhassa a monetári politikai feladatkört. 1998 májusában az EU vezetői és pénzügyminiszterei Brüsszeli Csúcs találkozójukon határoztak arról, hogy melyi tagállamok jutottak el a konvergencia kielégyítő fokára, és vehetnek részt a monetári súnióban. Vilem Dojzenberg szemejében nevezték ki az EKB első elnökét, továbbá a bank első igazgatoságának többi tagját. Az EKB 1998 június elselyévelépedve az IEMI helyébe, és vette át annak Frankfurt írodáit. Az Európai Unió tagállamainak nemzeti központi bankyai és az EKB együttesen létrehozta a központi bankok európai rendszerét. 1998 december 31. éjszakáján megszületett az Euró, ezzel egy időben visszabonhatatlanó rövzítették a valuta unióban résztvebő valuták átváltási árfajamát. A 3. szakasz 1999 január elséin vette kezdetét ekkor bocsátották ugyanis útjára a közös pénznemet és ekkor ruházták át a nemzeti központi bankok a monetári politikai hatáskört az EKB kormányzó tanácsára. 3 évvel később 2002 január elséin nagy ünneprés közepet tebevezették az új bank jegyeket és érméket. Sorok kígyoztak a pénzautomatáknál, az emberek szerették volna elsőként zsebükben tudni az új pénzt. Az Euró ekkor már 3 éve a bankok vállalkozások és pénzügyi piacok hivatalos fizető eszköze volt, ettől a naptól kezve azonban mindenki érett.