 Us preocupa el futur? Ens mereixem que sigui molt millor que el que ens estem imaginant. I sabeu què? Ara és el moment de canviar-lo? La crisi del Covid està relacionada amb el canvi climàtic, no només perquè si destruïm la biodiversitat, allivarem més virus, també perquè les solucions que aprenguem ara ens marquen al futur. Sabem el que cal fer, prioritzar aquelles activitats que generen vanestar per les persones i, alhora, no me'l meten al planeta. Són molts milions de persones que ja ho estan fent. Des del punt de vista biològic, els líders són els microorganismes. Si desapareixessim els humans, seguiríem vivint 4.000 milions d'anys més sobre la Terra. I si mirem a les societats humanes, els veritable líders estem en una llarga cua, malgrat que el poder econòmic i mediàtic el tenen uns pocs. Per això no ens en adonem de quants som ni del que som capaços de fer. Busca i contrasta la informació que està molt. Fa molts anys que ens enganyen amb creixement sostenibles i altres històries que no han acabat de funcionar mai des dels anys buïtat. I ara ens venen la moto mai millor dit amb les tecnologies netes. Technologies en necessitem i en necessitarem més. Però el més important és regenerar l'economia amb els valors i les solucions que milions de persones ja estan aplicant. Us imagineu què passaria si poséssim tots els diners als milionaris fons de Next Generation Europe als veritable líders del planeta? Com no ens acabem de creure les receptes que ens donen des del poder, hem decidit fer una altra cosa. Us proposem un debat amb 3 dones que ja estan en el camí de les solucions. Hola, soc la Marta Condé, soc investigadora de la Universitat Pompou-Fabra i també soc presidenta de l'Associació Recerca i Decreixement. Soc Gemmao Ricarte i soc estudiant de arquitectura i activista en Raïdes Forfittor, Barcelona. Soc Erika Sárate, soc Quechua Canadenca, indígena, i formo part de la Cooperativa Senzànima de Lucre Resilience Earth i també porto una mica més de 20 anys a l'Associació Internacional Brigada Zapao, Peace Brigades International, treballant en zones de guerra. Benvingudes. El primer que us preguntaria és com penseu que han reaccionat els poders davant de la crisi del Covid, els poders governamentals, però també empresarials, les institucions. Què em penseu, Marta? Reaccionar de la mateixa línia que hem fet fins ara, no? Volem mantenir l'estatus quo que hi ha fins ara, que és un model basat en el creixement, la desregularització, que ha creat moltes desigualtats i molts impactes ambientals. I ara s'estan adonant que els impactes ambientals ja són molt greus, tenim la crisi climàtica a sobre, i llavors estan reaccionant en aquest sentit, però estan deixant totes les altres vulnerabilitats, desigualtats pel camí. El problema més és que la crisi climàtica, tal com l'estan enfocant ara, no la resoldran. Són mesures que aniran molt lentes, molt macro, que no apunten el canvi sistèmic que necessitem. Gemma? Pues siguiendo lo que dice Marta, yo recordaría un poco lo que pasó con la pandemia, que la tenemos ahora tan cerca, y es que al principio el coronavirus se trató como una gripe, no se le dio ninguna importancia, y cuando y era demasiado tarde, se tuvieron que poner medidas drásticas y mucho más violentas para responder a la situación de emergencia en la que estábamos. Entonces, está pasando exactamente lo mismo con la transición ecológica, con la transición energética y con la emergencia climática, y es que se piensa en el corto plazo, y se piensa en los beneficios de los poderes financieros. Estamos viendo, que se habla, desde el gobierno de transición ecológica y transición energética, pero también estamos viendo que se está subvencionando a la industria de la aviación, se han dado 4.000 millones de euros a la industria del automóvil, etcétera. Es decir, se está tratando de la emergencia climática como una gripe y no se está tomando en serio. ¿Qué diga? Igual, agafan una mica lo que estava comentant la Gemma, de que els governs estan reaccionant. Estamos en un momento de cambios acelerats. O sea, ara s'estan sentint més i més el tema del vica. És un context vica, que el Covid és un exemple de moltes. Tenim glòries, tenim el 1 d'octubre, etcètera. O sea, canvi climàtic, etcètera. Doncs això és volàtil, és incert, és complex, és ambigua. I el que passa fins ara, una mica també el que estava comentant la Marta, els governs reaccionen. O sea, no estan demostrant en general una capacitat d'una resposta idealment, o sea, reconciliar les injustícies i desequilibris que estem enfrentant. Tot i que estem veient alguns exemples, o sea, la Cerdanya han estat fent un procés de buscar un model de turisme que no és basada en la massificació, és un turisme regeneratiu, i van obrir des de fa dos anys espais públics oberts, un semblant que va venir a prop de 300 persones en total, per co-crear i parlar i governar el seu sector entre totes. O sea, aquí és on podem realment donar resposta i no reaccionar al nostre context. I aquí és... Precisament hem fet una recerca d'iniciatives que van en aquesta línia, més rajeneratives, i aquest és el resultat. Hem cercat exemples d'iniciatives que estan aportant riquesa i vanestar sense explotar les persones ni els ecosistemes. I sabeu què? N'hem trobat moltíssimes. Hi ha exemples, fins i tot, de repositoris que s'han dedicat a recollir-los. Per exemple, At Last of the Future, algunes conferències TET, la pel·lícula The Main del 2016, hi ha, per exemple, xarxes ciutadanes de suport als barris. Amb la Covid s'han activat moltes, però fa molt de temps que funcionen aquestes xarxes comunitàries. Dins la categoria d'educació i recerca, hi ha, per exemple, escoles que van molt més enllà de l'aula i fan treball amb la comunitat. També hi ha divulgadors científics i científiques que fan d'això la seva professió. L'economia social i solidària també representa, cada cop, un percentatge més alt en l'economia total. Hi ha iniciatives des de terrats amb orts urbans, persones que regeneren conreus a partir de tecnologies i coneixements, i altres iniciatives de tot tipus, contabilitat, continguts, formació... per no citar la cultura. Hi ha entitats que ens ajuden a fer la transició cap a un nou model, per exemple, amb la mediació i la resolució de conflictes, o regenerant formes de vida que s'han tornat tòxiques. Ja sé que em direu que l'economia que mou el món no és aquesta. Potser sí, però cada cop hi ha més gent que planta cara a un sistema financer absolutament injust. Per exemple, missatgers i missatgeres que reparteixen mercaderies, amb sows dignes i seguretat social, s'han unit en cooperatives i, fins i tot, hi ha una federació d'àmbit europeu. No oblidem que al costat de totes aquestes iniciatives necessitem unes condicions estructurals garantides, des de sanitat i educació per tothom, una renda bàsica, uns lloguers assequibles i un patrimoni cultural i natural que estigui ben cuidat i alabast. En els darrers mesos, per exemple, hem vist com era d'important poder tenir zones verdes i espai públic alabast, que l'ajuda a les entitats, algunes històriques i altres més noves, que estan lluitant per tots aquests drets. El sindicat del llogatés, sows costa brava, ecologistes en acció... Aquestes lluites no són fàcils i potser es compliquen més, perquè amb la transició verda, per exemple, hi ha conflictes per extreure el líti de les mines, per exemple, a Cáceres. Ja sé que hi ha grans corporacions, empreses patrolieres, consultores i lobis que segueixen perpetuant un model obsolet. I a sobre, fent glinguoxin i eticalguoxin, que vol dir que ens estan enganyant. Però dins del sistema també hi ha activistes. Per exemple, tenim la Fajeda, que és una empresa que comercialitza productes a les grans supermercats, però el seu objectiu no és monetitzar. El seu objectiu és donar feina a persones discapacitades. Hi ha projectes que no són pas petits. Per exemple, aquesta empresa holandesa dona feina a 14.000 infermeres en grups autogestionats i sense cap jefe. Hem vist amb els exemples de suport comunitari, però també en aquesta pandèmia, hem vist la importància del sistema sanitari i en altres exemples, com els de les infermeres, la importància de les cures. Ens ha fet ser més conscients d'això, malgrat que sigui tan invisibilitzat. Sí, pues yo creo que en esta pandemia se ha hecho extremadamente evidente, la importancia de los cuidados de la sanidad pública y de todo lo que lo rodea. Hemos visto que la importancia de las enfermeras, de todo el personal de los hospitales, desde las limpiadoras hasta los cirujanos jefes han sido cruciales para afrontar esta pandemia y, además, hemos visto una pugna sobre cuáles serán los servicios esenciales. Veíamos, por ejemplo, debates sobre que se olvidaba la gente, por ejemplo, de las cajeras de los supermercados o de gente que hace servicios esenciales, pero que están invisibilizados. Entonces, yendo un poco más allá de todo eso, yo diría que seguimos olvidándonos de otros trabajos esenciales. Y son esos trabajos que hace la gente anónima, por la salud de la tierra y de las personas, que es la misma en el fondo. Es toda esa gente que trabaja por la calidad del aire, de las ciudades, por preservar nuestros bosques y nuestros mares, por preservar el territorio, por el agua pública, etc. Y es que yo creo que necesitamos comprender, de una vez por todas, que somos eslabones de una misma cadena, y es la cadena de la organización de lo vivo. I l'economia social... Sí, sí, estava pensant que és molt important començar a pensar en tot això, en el món de l'empresa, en el món de les cooperatives, i l'economia social i solidària, precisament, parla de tot això, o està impulsant tot això. El tema de les cures dins de la seva feina, perquè l'economia social i solidària el que vol és crear un treball digne, un treball de qualitat. I el focus d'aquestes empreses és en el producte, que sigui un producte bo, que sigui un servei bo de qualitat, i aquest és el valor, no el valor d'intercambi, hi ha altres valors com la democràcia, l'igualtat, la solidaritat, i això s'ha vist molt, molt patent, ara també en temes del món de la Covid, que moltes d'aquestes cooperatives, i aquests grups cooperativitzats, s'han recolzat molt entre ells, i han aguantat molt més la cooperativa per a tots aquests xarxes de solidaritat que s'han creat. Una altra dels aspectes, com es prenen les decisions en aquestes iniciatives que hem vist, això que en diem la governança, Erika, tu em sembla que ens saps bastant d'això, no? Sí, treballem tot el que és la governança al nivell comunitari, i també territorial i amb organitzacions, i en el context del moviment de l'economia social i solidària, veiem que és una peça clau, una mica el que estava comentant la Marta, aspecte de la democràcia. I aquí, el que estem veient és l'importància. Parlo més de moviments que passen una empresa, una cooperativa o un poble, que aquí té algunes característiques que fa que la governança pugui realment resultar en la pràctica una transformació real, social, i ecològica i econòmica. I aquí estem veient això, la importància de fomentar xarxes, de intercoporació d'aquest moviment inicial de cooperatives de segon grau, o estructures de segon i tercer grau pols cooperatius, tot això, al nivell de governança, dona una força molt més resilient del moviment de economia social i solidària, pujant-la a cap a la regeneració. Si haguéssim de buscar quins són els obstacles, perquè aquests models no tenen més èxit i s'escampen més, diguem-ne, els obstacles on els podríem trobar, perquè també hem vist que necessitem condicions estructurals cobertes, necessitem sanitat, educació, però també lloguers, també rende bàsica, potser... On estan els principals obstacles, perquè es faci aquest canvi? Ara està sobre la taula, tot això. Jo veig, clar, els canvis són tan estructurals que necessitem que hi ha uns poders, els poders sobretot empresarials, on es mouen tot aquests diners, que realment no volen aquests canvis. Llavors, aquests poders tenen els lobbys, el prop dels governs, el prop de l'Unió Europea, dels nostres governs, i llavors tot això crea una desigualtat de poder molt forta. I també controlem, per exemple, tot els medis, moltes vegades, llavors, la desinformació que ha d'espreciar a la població, i llavors tot això és una cosa que, mica a mica, tenim que anar rescatant i posar-lo al servei de la societat, tot el govern, el servei dels diaris, tota la publicitat té que estar al servei de la gent, i també això passa perquè la gent vulgui. Aquest és l'altre obstacle que jo veig, que hi ha un imaginari, ara mateix, col·lectiu, predominant envers el consum, massiu, i llavors aquest imaginari, poc a poc, està canviant, però encara queda molt camí per fer. Sí, bueno, jo crec que també recojo ciertas coses que diu Marta, però jo crec que hi ha una cosa que està veient a tothom i que es evidente, i és que moltes empreses estan mostrant que s'estan adaptant a aquest nou paradigma, a aquest nou escenari, al discurs de la sostenibilitat, però aquestes empreses estan fent això en bona medida perquè volen mantenir la seva posició en aquest nou escenari. També estamos viendo que cuestiones como el hecho de que el agua esté pasando a cotizar en el mercado de futuros de Wall Street o que las petroleras estén empezando a quebrar, que esté empezando a haber, dejando de haber más bien, prospecciones petrolíferas, etcétera, está respondiendo a una situación de que perciben las cases. Y estas mismas empresas que están mostrándose como respuestas sostenibles a la situación en la que estamos y que están también especulando con bienes que deberían ser derechos humanos, son las mismas empresas que están desahuciando a la gente, que están produciendo cortes de agua y de luz y a las que no les importa la gente más vulnerable y la gente que ya está viviendo los efectos de la emergencia en la que estamos. Entonces, ante esta situación, claro, están surgiendo ya y llevan años surgiendo desde la crisis de 2008, respuestas sociales como LaPAS, que son quienes encargan de que la gente no se quede sin casa, como la plataforma, por ejemplo, de Barcelona de Igüas Vida, que trabajan para que el agua sea un derecho humano y un hecho que lo sea. Plataformas como Som Energy, que ya está trabajando a escala estatal, que lo que busca es crecer en infraestructuras renovables, precisamente porque el petróleo está escaseando ya. Entonces, vemos que ante respuestas de crisis y momentos difíciles y situaciones dolorosas, hay respuestas sociales. Entonces, bueno, uno de los principales obstáculos es precisamente ese desconocimiento de esas respuestas colectivas que está viendo que son las que nos están salvando de la encrucijada. Y por otro lado, para terminar en la pandemia, yo creo que, tirando un poco del hilo del que hablabas, de que el imaginario de la gente está en otro sitio, la pandemia ha evidenciado una cosa. Y es que la gente, yo creo que ha comprendido su responsabilidad dentro de la situación, en el momento en el que la gente comprende que tiene que cambiar sus hábitos de higiene, que tiene que ponerse una mascarilla para al final conseguir el bien común, que es que podamos dejar de estar confinados, se pone en marcha. Yo creo que necesitamos eso, que la gente comprenda cuál es su papel y es que tiene un papel muy importante en la transición ecológica y en la transición energética. Hem vist que hi ha processos en marxa d'aquests canvis, i que potser els hauríem de marcar amb unes narratives que li donin sentit a tot el que està passant i a tot el que estem fent. Es parla molt del decreixement de l'economia regenerativa, m'agradaria que ho definissin una mica. Decreixement, Marta? Sí, la creixement és una crida a una reorganització social i política que estigui orientada a baixar dràsticament el consum de material i energia. I la hipòtesi és que aquesta reducció de consum té que ser més justa i més democràtica. I també, clar, això implica aquest canvi de mentalitat molt dràstic, de mentalitat col·lectiu, que és un camí de mentalitat fort. I jo crec que la Gemma té també una visió molt de com serà aquesta, aquest món de decreixement, com seria. Sí, una vida en ese nuevo mundo sería una vida donde no respiramos aire tóxico porque no necesitamos usar el coche para todo. Es una vida donde tenemos tiempo libre para disfrutar de lo que queramos. Es una vida donde ese tiempo lo utilizamos para cuidar de nosotras mismas y de quienes nos rodean, disfrutar de las personas que nos rodean, en lugar de pasar las horas muertas en centros comerciales, comprando cosas que vamos a dejar de usar en dos semanas. Es una vida donde hay una economía que se articula para la vida y en esa economía trabajamos para vivir y no trabajamos al borde del colabso mental, esclavizados y con ataques de estrés cada dos días. Es una vida al final donde se respeta el derecho del futuro de quienes estamos viviendo ahora en esta tierra y el derecho del futuro de quienes van a venir. Al final, yo creo que hablando en los términos de ahora, no es la vacuna que siempre estuvo ahí, en realidad, es la vacuna para poder vivir una vida cada vez más difícil, que ya estamos viendo que es cada vez más difícil, y es una vacuna hecha de puro sentido común, ese mundo que necesitamos imaginar. Y que nos marca el camino hacia el cual necesitamos transitar como especie y, bueno, como personas. Yo creo que es una vida que nos va a hacer más felices, nos va a llenar más en el fondo, que ahora nos da miedo este cambio, pero yo creo que la felicidad, en la búsqueda de la felicidad y el bienestar común, va a ser un objetivo común entre todos. Sí, y no dejar a nadie atrás. Exacto, no dejar nadie atrás en esa felicidad. I l'altra definició d'aquest marc que estem demanant, l'economia regenerativa, com la podíem explicar fàcilment? Bé, fàcilment. Bueno, breuament, sí, és un concepte complex. Bueno, primer, però he de dir moltes gràcies, o sigui, ho heu marcat super, i estic molt inspirada. Doncs el marc de l'economia regenerativa, de fet, emergeix. Gràcies a tota la feina que s'està fent i visquen des del decreixement. O sigui, si veiem la evolució econòmica de la nostra societat general, globalitzada, o sigui, aquesta economia, a baix de tot, que és degenerativa, o sigui, aquesta economia que has comentat Marta basada en l'extracció, l'expoli, que realment neix perquè ha hagut un trauma, és una economia posttraumàtica, de fet, i per això estem mirant per nosaltres mateixos i no mirem pels altres perquè no podem. Doncs quan... Perquè havies comentat també això de què podem fer, com podem evolucionar la nostra economia en aquests marcs. Doncs si des d'aquí agafem més consciència de què és el que volem, ja entrem en el següent paradigma, que és el greenwashing, la rentat de cara eco. Aquí comença a parlar de si volem fer això o estem fent això, però al llimit pràctic no s'està visquent fins que entren l'economia sostenible, però no hem petat aquest sostre de vidre. Aquesta economia sostenible seria una economia circular verda, o sigui, una economia que està intentant transformar les coses i hi ha alguna mica de transformació aquí, però està basada en la culpabilitat, i aquí és el prix. Doncs si estem actuant des de la culpabilitat, no som capaços de ser agents de transformació. Doncs aquí, si som capaços... i això és el ric del decreixement, o sigui, han apartat la culpabilitat i estan... No, no, no, hem d'invertir en qualitat, o sigui, una economia local, cuidat, basada en cures, basada en economia feminista, o sigui, aquesta economia que nutreix la societat, el medi ambient, i l'economia en sí. I aquí això és ja el paradigma que et trenca, aquest sostre de vidre, i comença a una economia ja regenerativa, o sigui, hi ha com tres classes de creixement i és, bueno, la clàssica, la versió, la definició clàssica és... una economia que realment està molt acolitzada, ben arrelada i amb molta qualitat, però després entra a començar a fomentar xarxes, i aquí és el potent del decreixement que dona peu a l'economia social i solidària, que és una economia molt basada en la intercoporació d'escalar el potencial que té de creixement a una economia social i solidària per a totes, no per a la gent que està involucrada en aquestes vegades bombolles, sinó per a totes, o sigui, no importa d'on vens o què estàs fent. I aquí estem veient, ara estem a Catalunya especialment, veient molts exemples d'aquesta economia social i solidària que s'està agafant força, però jo crec que encara tenim uns anys, perquè està... és incipient, o sigui, estem veient l'enxarxament, estem veient pels cooperatius, i jo crec que en el futur, o sigui, quan ja podem... Aquí és on passa molta innovació, no? Aquí és... Bé, després ho comento, però la gràcia de l'economia social i solidària és que ja estan escalant aquesta innovació, i quan tenen això consolidada, jo crec que aquí entrem en el paradigma de la regeneració, de l'economia regenerativa, que és transcendir el sistema actual. Doncs per acabar, jo crec que en aquest escenari que esteu dibuixant, que dona bastant esperança que es podem anar cap aquí, quines serien les palanques que penseu que ens poden acelerar aquest procés? Què seria el més important a fer, o sigui, el més prioritari i el que seria més eficaç en aquest sentit? Comencem per la Gemma. Sí, bueno, pues se podrían hacer muchas cosas, en realidad es una pregunta muy difícil, porque precisamente lo que tiene esta cuestión es que es un problema absolutamente transversal, que afecta a todos y cada uno de los actores de la sociedad, y bueno, aquí se tiene que poner las pilas todo el mundo. Para empezar, yo creo que la gente tiene que replantearse muy seriamente cuál es su papel aquí, replantearse de dónde viene lo que consumimos cada día, cada día, y ver qué alternativas existen. Es que precisamente en Cataluña y, bueno, en Barcelona, es donde yo estoy asentada, lo bonito y lo que puede dar esperanza y lo que es una solución que está a dos metros de tu casa es precisamente que hay un conjunto de respuestas que llevan años construyéndose, como decía Erika, a las que podemos acudir. Y en estas situaciones de emergencias son esas respuestas las que necesitamos conocer y tenemos la obligación y el derecho de conocerlas. Entonces, bueno, yo le iría a la gente que se replantee su posición en este problema y que busquen aquello que les preocupa, que les inquieta y que busquen qué respuestas existen ya y cómo se pueden incorporar. Doncs jo també estic molt d'acord que el canvi passa per aquest canvi individual. Del canvi individual, després passem al canvi de comunitat, al canvi regional, i hi ha el canvi més que podem arribar a les institucions, si podem ja instal·lar tot aquest canvi de règim que volem. I ja més canvis més globals. I de fet, jo volia parlar de que en realitat crec que hi ha molta gent que ha fet aquest canvi individual, també en el context del Covid que tu comentaves, ja l'estan fent. I molta gent està fent coses molt petites. Jo crec que es tracta també de visibilitzar, de polititzar totes aquestes coses petites que fem, de unificar-les i de donar-los un sentit més ampli de lluita, de lluita per aquest canvi més gran que volem, més sistèmic, i aquest, jo crec, és el repte, de unificar totes aquestes lluites que moltes vegades, com l'Àrica comentava, que estaven descentralitzades, i donar-los una unificar-les i donar-les un mateix sentit, i també unificar-les, per exemple, les lluites del sud, en els lluites del sud global, i per acceptar les lluites de, per exemple, fer que s'entenguin del mateix moviment, de les mateixes demandes, l'emplat de ser que va perdre la seva feina, amb el camp perol que està a Chile, que ara li venen totes les empreses per extreure a Minaria de Líti, i estan totes afectades pel mateix imperatiu, extractiu, capitalista de creixement. I llavors, aquest és la idea, unificar-les lluites a nivell local i, poc a poc, donar-les unificar a nivell més estructural i global. Ídica, quina seria la pelanca per tu? Bueno, ja en podeu dos o tres, però definitivament el que ha dit la Marta també i la Gemma, o sigui, aquest canvi personal, que ho hem de viure, i un punt pelanca aquí que estem veient és aquests esforços de comunicació per a la transformació, o sigui, una comunicació que... Bueno, un exemple seria avui en dia, no el que estem avui ara mateix, el que estem fent. Però altres punts pelanca, per nosaltres el que estem veient tant a la Garrotxa com quan treballem en zones de guerra o en comunitats indígenes a Canadà, hi ha dos elements, sempre molt presents, i això és el que jo crec que aquí podria escalar i donar molta més transformació al moviment, i un és aquest exemple que ja estava comentant de la intercoporació, o sigui, quan més podem fomentar la xarxa, quan més podem per qualsevol cosa que fem fer-ho amb un altre, aquí és on surt innovació, aquí és on surt noves idees i canvis sistemics aquí també. I l'altra punta pelanca també... Bueno, en anglès es diu Edgework, o sigui, el treball de marges, o sigui, de juntar marges, o sigui, a la Garrotxa, per exemple, estem fent un projecte que junta marges, o sigui, a tot el tema de justícia i acció climàtica, i professions de justícia i acció climàtica, i per exemple, allà mateix, hi ha molta arribada de joves migrats sols, especialment del Marroc, doncs ara ja fa mig anys, una mica més, estem fent una feina juntant canvi climàtic, pagesia que s'està... Bueno, que no arriben a fer la seva feina, perquè no hi ha gent jove, gent jove amb molta energia, o sigui, juntant aquests tres marges, estem veient un fruit inspirador, i quan més podem identificar i juntar marges en qualsevol acció que fem, quan més podem teixir xarxes, aquí és on realment podem escalar, i donar peu a aquesta nova economia que estem veient, imaginant també. Doncs moltes gràcies a les tres. Suposo que us heu sentit a gust, heu estat bé. Sí, sí, sí. I crec que ha sigut molt interessant, i les idees i les mobilitzacions ens donen molta esperança. Moltes gràcies. És a tu, a vosaltres.