 Graduar-se a la Universitat Pompeu-Fabra és un autèntic repte. Un camí ple d'obstacles i de premis. Però digueu-me, sou uns autèntics UPF Maniacs? La sang de Pompeu-Fabra corre per les vostres benes? I el més important, creieu que sou mereixadors del vostre títol universitari? És el moment de descobrir-ho. Senyores i senyors, benvinguts al concurs universitari més exigent de Catalunya. Comença el Pumpeu-Prix! El meu primer dia a la Pompeu va ser un autèntic desastre. Me l'acordo molt maco. Jo estava molt nerviosa. No estava nerviosa, estava molt content. Vaig arribar tard. Vaig perdre. Em vaig a que puc quedar a classe. No t'ho he ubicat. Respon ràpidament. Què és més fàcil? Aconseguir el títol universitari o entendre l'enumeració de les aules de la Pompeu? Entendre l'enumeració de les aules de la Pompeu és molt complicat. Són molt complicats. Tens tres parts. L'edifici, la planta i la classe. A veure si tampoc s'està complicat. Si hagués de definir la Pompeu amb una paraula, crec que seria sacrifici. Familiaritat. Diversió. Ambició. Casa. M'he passat més temps aquí. Crec que és la meva. Si no vius la Pompeu, no aproves. És així de clar. 9,5 de classe. 2 hores en classe. Tard a tot arreu. Prova de talent. Vull que m'ensenyis com ho faràs quan arribes tard a classe. On digue. Les heus. Nombra de carpetes que la Pompeu t'ha regalat durant tota la carrera. Una. La carpeta és com a la mostra de qui va ser la Pompeu. Si se la pudiera poner, se la pone. Hay que estar orgulloso de la Pompeu, así que todos estamos unidos. Hostia, tu eres la Pompeu, yo también. Sí que hi ha algú, Pompeu, que ens uneix. Prova, visual. Ah, que x***. Mira't aquestes tres fotografies. I digue'm en quin camp us creus que estudiaria cadascun d'aquests personatges. El número 1, obviament, és ciutadella. Quan la gent es diu els de la Pompeu són uns fijos. Es refereixen a la ciutadella. El segundo diria poble no, porque son más alternativos. Més modernillos, más buamis. El tercero, Virica, venió de Erasmus, i que és tan poco perdido, ciutadella. Efeterasmus. A Suecia. A Londres, Londres City. California, San Diego. A Liverpool. Vete a cualquier sitio, te lo vas a pasar bien. Una acta d'experiència, el FAC, fa créixer molt. I sobretot veure altres coses per després tornar aquí. Les païs en més temps de passat jo crec que és obligatori dir la plaça. Gutenberg. El sol torranta. I crec que són dos llocs que s'han de compaginar al 100%, perquè, si no, fer 50-50. Desgràcia, crec que un poco más la biblioteca que el bar. Pem fotos de postureo, també. No m'escondo. És diària la foto que treballa a històries d'algú estudiant a ciutadella. Has de fer la foto. Si ningú sap que has anat a les aigües, no has anat a les aigües. És un lloc com una iglesia. Aquí hi ha un espai, accents, petit... i les païs és màgic. Amb quin màgic nom és coneguda per alguns estudiants la biblioteca de les aigües? Hogwarts. La coraca i les aigües. Hi ha gent que ni és de la universitat. Tu arribes, veus un munt de papers, però zero puestos. Vull dir, hi ha vegades que no veus ningú? De ràbia. De ràbia, d'aquest que pensa que va aparcar aquí fins que el quiera. Tenien que porir una zona azul de la Pompeu. No ho feu. Vull que escoltis això i em diguis què et recorda. Què és aquest sololl? Sí, l'ho veia. Sí, clar que em sona. Hombre, estos son los típicos animales que los escuchas estando en clase. ¿Pero quién animalés? Yo creo que es elefante. ¿Es una foca o qué pasa? No sé, un monstruo. Ese es el yao del sol. Se lo adormina en clase y son el yao y des vale, me das perdón. El café per treure una carrera és essencial. La gente vivía con el café pegado a la mano, como si varan superglues. En premia 3 o 4. Máximo 4 o 5. El café está al mismo nivel de importancia que los apuntes. Els apunts els deixo amics. Però hi ha gent que no els deixa. Hi ha gent que és molt rata. Mercat negre de apunts. No te puedo decir nada. No sé si això serà veritat, és una llegenda urbana. Jo he vendido 40 euros de la apunté a 10 persones. Ah, que s'ha capassat? Em prende d'horia. Passem ara a una pregunta amb 4 opcions de resposta. A, travessar el desert en Vanorac. B, pujar a la baresta amb crocs. C, trepitjar una peça de l'ego. O B, la setmana 10. D, se'ns dubta. El que passa quan la setmana 10 és que nunca la saps comptar-ho. Arriba sense avisar. I tu, en quin moment ha passat de sol? Com que la setmana 10 és això? No has fet els treballs que havies de fer. S'ha acabat la vida social. No parar, no parar, no parar. Va a les meses en plural, que no estudiant. Quan acabem exàmens, que bajes al pati, i en una mesa hi ha més cerveses que gent sentada. Prova, demà! I la gent posant música, veient birres i un ambient de puta madre. Gente, todas las carreras y eso es como la de las tentaciones. Son festas impresionantes. Com es diu la mascota de la pompeu farra? Pompis. Farru. Prova de bilitat. Has d'aguantar en els teus braços tots els tàpers que t'has menjat al llarg d'aquests 4 anys. Nunca me encuentro un tàper que diga que era patecible. Era bastant esqueroso. Els has d'aguantar en força i, quan no puguis més, surt corrents i futx. Una sopa a ple juny i portava aquest xup i mayonesa dins de la sopa. L'hora del dinar és... m'encanta. Última pregunta. Una de difícil, difícil. Que si l'encertes t'endús el premi. Però m'ho has de dir perfecte. Què és el programa alumni? Amb quantes paraules? És un programa completament gratuït. I és gaudida les vantatges de l'universitat, però ja no sent alumna de la pompeu. Mateixos drets, des de correu a Craig, a poder llogar espais. T'ajuden també a trobar una feina. A través de campos treball. I encara hi ha 1.000 avantatges més. Mantenir el contacte amb antics companys, fer créixer a la xarxa UPF, ser envaixador de l'universitat pel món. Estoy contento de terminar, pero sé que voy a echar muchísimo de menos la universidad. El que més trobaré a faltar són els amics. Segur. Els amics són com la base primordial i fonamental que et puguin ajudar, que et puguin estar al teu costat quan tens problemes, gent amb la qui riure, amb la qui plorar. Tot esa unión en el fondo se va a echar mucho de menos a la gente. La vida universitaria, lo que supone la esencia que para mí es la gente de la pompeo y lo que más va a echar de menos. El sentir-me niña niña. Sólo estudiar i fiesta. Però clar, no, perquè aquí m'adure. Afluto el futuro amb il·lusió. Tengo muchas ganas de lo que va venir, creo que son todas cosas buenas, y la pompeo me da un las herramientas para que sí lo sea. Noies, nois, sou uns autèntics UPF en Maníax. Ho heu aconseguit. Aquí teniu el vostre premi. Ja sou graduats enhorabona. Des del primer dia em sento molt orgullosa i dic amb totes les lletres majúscules que estudia la pompeo. Moltíssimes seves nois. No estic molt i que gràcies fer aquests quatre anys. Per mi ha suposat una experiència inolvidable. Ara era bona a tots. A gent de superorguesos és de la pompeo, i d'aquesta universitat tan increïble, el campus, la gent, com aquí, en ningú el s'hi diuen. Ai, s'ha m'ha escapat una llagrimeta. Moltíssima sort i ens veiem en la pròxima edició del pompeo prics.