 Jeg skal fortælle den mest spændende historie inden for lavedenskablig forskning. Historien om, hvordan man i 1922 kunne fremstille insulin i Toronto. Det betyder, at patienter ved diabetes fra at have haft en dødstrøm, dødstrøm, hvor de højst kunne leve i nogle år, måske kun nogle dage, pludselig kunne overleve og leve et normalt liv. Men først lad mig fortælle lidt om insulin. Insulin er et lille homo, som dansk i bussbytkirken, som sidder dybt inde i maven. Helt herinde, og her ser vi en forstørret bussbytkirke. Hvis de celler, der laver insulin i bussbytkirken, bliver ødelagt, så udvikler man diabetes. Og på det her tidpunkt, før 1922, død man. Det bliver lavet op af banding og best. Som vi ser her på taget af hospitalet i Toronto. Ved deres hud, banding er onglede og best af medici-studierne. Udfra en idé, som banding har, der laver de operationer og forsøg på hune. Og den her hud er faktisk den første hud, som de opererer, så den får diabetes. Og som de sprøjter insulin ind på, som bliver ongledende fra hunes bussbytkirke. De kunne ikke klare det her alene. De var nødt til at have hjælp af nogle erfarne professorer. Professor Maclaurt og professor Kolib. Men lad os lige vende tilbage i tiden, til før 1922. Her ser vi en mor, med et barn, som har fået diabetes. Og som vi kan se, er barnet svært afmagede. Den bedste beskrivelse af diabetes, stammer fremkring århundredskiftet, er Aritheus, en græsk læge, og han beskrev sygdom som en verkkværdig sygdom, hvor muskler og fedt smeltede ned igennem nyljurne. Patienterne dræk i en uendelighed, og de tisede, som når man åbnede for en vanhavne en akwardukt. Han beskrev, at livet var kort og pinefuldt, og patienterne døde hurtigt. Efter 1922, hvor bandtinger bedst havde fremstidt insulin. Kuman vil hjælpe en insulin-sprøjte, sprøjte insulinet ind under huden, og det gjorde en fantastisk forskel. Prøv at se her, at de samme to børn fotograferede, inden de fik insulin. Bækker har udviklet diabetes og kom til bandtinger bedst og blev behandlet og fik et næsten normalt liv. Vi skal huske, at der er to former for diabetes. Vi snakker om type 1 diabetes, som er den sygdom, som man ofte får i en ung alder, og hvor man ikke overlever uden at få insulin. I dag fylder type 2 diabetes betydelig mere. Der er mange flere mennesker, der har type 2 diabetes. Da jeg var ung lage, fik man sygdom ind, når man var myd, alder eller ældre. Men i dag får man det svære også diabetes i ungdomen, og det skyldes i alt væsentlighed, at vi spiser for meget og bevæger os for lidt. Når jeg nævner type 2 diabetes, så er det også for at fortælle, at det faktisk er sådan, at type 2 diabetes, som har sygdom i 5-10 år, godt kan få glæde af også at få insulin. Den første effektive behandling af type 1 diabetes var diet. Denne uheldige franske apotekere havde læst et arbejde af en engelsk lage, som hed ROLLO, som beskrev, hvordan han havde behandlet to diabeteser for menelige type 2 diabeteser med insulin, og de fik det bedre. Hvorfor var Bouchardat uheldig? Jo, han levede i Paris under den tyske belejring. Hvor befolkningen ikke kunne få til strækkelig med kost. Han oplevede, at folk døde asult, men han blev mærket, at patienterne med diabetes fik det bedre, og det førte til den første effektive behandling, nemlig en streng diet. Vi vinder nu blikket mod USA via i begyndelsen af 1900-tallet, og den berømte dr. Friedrich Alland udvikler det, vi kalder sultediaten. Han åbner den første diabetesklinik for diabeteser, og en af hans patienter er Elisabeth, som vi ser her, som fik diabetes i tollersaleren 3 år før banding og best lavede insulin. Hun var 150 centimeter høj, og hun vejede 37 kilo, da hun blev indlagt. Hun blev sat på den her meget strammet diet, og tabte i løbet af kort tid vægt, så hun kom ned på 23 kilo og knapp kunne gå. Forældrene ansatte en sygeplejerske for at hjælpe hende med at overholde dieten. Til hendes fødselsdag beskriver hun senere, at hun til fødselsdagskage fik en hatteske, pakket ind i vit og rødt papir med et steringlyse på. Det fantastiske ved den her historie er, at banding med den her skreklige behandling for Elisabeth til at overleve, så hun sammen med sine forældre i 1922 kan tage Tito Ronto og blive behandlet med insulin. Hun blev 54 år, og hun nåede at tage 42.000 indjektioner med insulin inden hun døde, og efterlød sig så vel børn som børnebørn. Inden vi vinder blikket mod banding og best, skal vi til stressspur. Årsthalde er 1989. For at banding og best kan få succes, skal de jo vide, hvilket organ de skal finde insulinet i. Og det finder disse to herre, min korske og fundmering, ud af. De diskuterer nemlig busbøtkirkelens betydning for nedbrydning af fit i maven. Og de bestemmer sig for at operere nogle hunde og fjerne busbøtkirkelen. Disse hune bliver meget syge, begynder at tisse og blive meget tørstig og tabig vægt, og de herre skætter dyrpasserne ud for det svineri, der er i dyrestallende, men finder så ud af, at det skyldes, at hune har fået diabetes. På den måde har vi så et grundlag for, at banding og best med hjælp, at man klart og kollib kan fremstille den første insulin. Til isoren hører egentlig, at såvæl banding som best har meget nære vinder, som døde i en ung alder på grund af diabetes. Det er for banding til at tænke over, hvad kan man gøre for diabeteserne? Han får en idé om at operere på busbøtkirkelen, på en måde, som ingen andre har gjort før, og så det bliver muligt at udvinde insulin. Han går til mig klart i 1920, og beder om laboratoriepladser for søshune og noget med hjælp, hvor klart er noget hårdende og skeptisk beskriv og banding. Han sidder og læser nogle artikler, mens banding fortæller om sin idé, men han inviler. I forår 1921 går de i gang med deres eksperimenter. De får 10 hundestilet til rådighed. I løbet af to uger er de syv af hundene døde. De mest, der ikke mådes, arbejder videre, altid mens man klart tager profæer i sin hjemlands godtland. I august måned lykkes det faktisk for første gang at få en hund til at få det bedre, og leve i op til 17 dage. I fædelskab får bandinger bedst den idé, at man skal give hybier, injektioner og insulin. Men problemet er så at skaffe til strækkelig insulin. De får sig ideen til, at man måske kan udvende mere insulin fra kalve, busbygkjertler og busbygkjertler fra oxer, og gå på det lokale slakteri, og få på den måde pludselig davet meget større mængder insulin. Og denne hund, Magary, er faktisk den første hund, som de får til at overleve i lang tid. Før insulinet bliver så rent, at det kan indiseres i mennesker, hvor de har hjælp fra Kolib. Han renser insulinet, han styrker bestemmer det, og en stor dag kommer den 11. januar 1922. Med hjælp af sprøjten giver de insulin 7,5 ml i hver bale på Levner Thompson, som er 14 år og døende. Blodsukkeret falder lidt, patienten får det ikke bedre, men udvikler to store byller i hver sin bale. De giver ikke op. Den 23. forsøger de igen, blodsukkeret falder, og patienten får det bedre. Det er virkelig historien om, hvad forskellen på insulin og ikke insulin betyder. Det her var også grundlægget for det, vi kalder det danske insulinæventyr, som starter med, at August Krog, som fik Nobelprisen i medicin i 1920, sammen med sin kogne Marie, som er læge og som har diabetes, er på det rette sted på det rette tidspunkt. De spiser nemlig middag i USA i Boston med en berømt diabeteslæge, som kan fortælle om, hvad der har skit i Toronto. Maria skriver hjem til sin kollega, læge Hans Christian Haedorn, om, at hun og hendes mand nu vil tage til Toronto og prøve at få tilladelse til at producere insulin i Danmark. De kommer hjem den 27. december, den 122, med mangler penge til at gå i gang med at lave insulin. De henvender sig til apotheker August Kongsted, som straks bevilger penge til at gå i gang. Nige dage senere har de faktisk lavet den første insulin i Danmark. I marts måned bliver de første 8. patienter så behandlet på kommunhospitalet i København. Den første mand er før året, blødsukkeret falder, men han dør det svære af en blødpropp. Men de næste patienter overlever alle sammen og lever i mange år. Insulin skal nu produceres i store mængder, og August Kong kender en rigtig god håndværre, Harald Peterson, som de ansætter til at lave de maskiner, der skal lave insulin. De ansætter også Haralds bruger torkel, som er farmacøbt, og han skal lave chemiske analyser på de processer, man bruger for at fremstille insulin. I middeltid går samarbejdet galt, og brødderne på den ene side og hagedorn og krog på den anden side går fra hinanden og starter hver deres insulinfabrikke. Her ser vi Danmarks første insulinfabrikke. Det er hagedormers mors villa i Hellrup. Brødderne får anskaffet sig en villa, men på grund af trangøkonomi, leger de stue nul, Harald bor med sine seks børn og kone på første sal, og insulinproduktionen foregår i Kælland. Men det er en succes, og i 1927 opføres den første insulinfabrik i Danmark i Gentofte. I 1934 følger brødderne efter og bygger den første insulinfabrik for Novo. Vi har så nu Nordisk Insulinfabrik og Novo, og hver af de to firmaere opretter faktisk deres eget diabeteshospital. Nel Stelthospital i Gentofte, nu kendt som Steno Diabetescenter, og viderehospital i Klampenborg. I 1989 fusionerede Novo og Nordisk til Novo Nordisk, og de to hospitaler blev også slået sammen. På de to hospitaler har industrien arbejdet tæt sammen med danske leger, og gjort mange store fremskridt. Jeg vil nævne nogle få af disse fremskridt. Først skal vi huske, at tilladelsen til at blive givet til at fremstille insulin blev givet i 1922, og allerede i marts 2023 blev de første danske patienter behandlet med dansk insulin. Dengang måtte man sprøje de insulin ind hyppigt og mange gange, for insulinets virkning var kort. I 1938 markedsførte både Novo og Nordisk langtidsvirkende insulin, som var udviklet af hadorg i samarbejde med en arbutiker fra Brande, Norman Jensen. Frem til 1960'erne udviklede flere forskellige insuliner, og ind imellem kom Novo og Nordisk i slagsmål, i retsalene. I 1969 viste Ørlæg Christian Binder, at når man sprøjlede langtidsvirkende insulin ind under huden, så var optagelsen fra huden til blodbanen meget lunefuld. I 1999 kunne jeg sammen med Christian Binder vise, at den meget lunefulde absorption fra underhuden betød, at patienterne var dårligt regulerede. I 1993 lykkedes det danskerne at fremstille højrentet insulin, som jord af patienterne fik færre reaktioner og allergier på iniktionsstederne, og der blev lavet færre modstandstoffer mod insulin. Et væsentligt fremskridt skete i 1982, hvor Ørlægetorsten Dækert samt med mig lavede den første kliniske undersøgelse af gavnen af insulinpumper. Pumper, som giver insulin stabilt ind i huden, og hvor man til måltiderne kan udløse en ekstremængde insulin, som passer til dem, man spiser. Vi viste for første gang, at blodsåret kunne nærnommaliseres, og vi viste, at patienternes livskvalitet blev markant øget. Efterfølgende blev der i 1982 framstedet humandinsulin, insulin, der er fuldstændig mand til det, som vi som mennesker producerer. Svigningonsulin, som vi brugte tidligere, var lidt forskelligt, men kemisk kunne man skru lidt på molekylet, så det blev fuldstændig mand til det, vi lavede som mennesker. I 1987 fandt man ud af at manipulere på generne i gerseler, og kunne pludselig lave ubegrænsede mængder insulin. Insulin var faktisk en mangelvare før det her tidspunkt, og nu kunne man lave uanede mængder insulin, og dermed kunne type 2 patienter også få glæde af insulinbehandling. Slutligt begyndte en ny ære i 2000, hvor man forsøgte at lave insulin, der virkede endnu hurtigere, som virkede endnu bedre til måltiderne. Og man prøvede at lave insulin, der fik en meget mere langstrakk virkning, og kunne dække hele dagen, ligesom en insulinpumpe. Her skruer man igen på insulinets sammensætning, og får det til at virke eller sælge et anderledes ud, og det giver de her virkninger, som giver en forbedret behandling af vores diabeteser. Sideløbende med den her udvikling, så er NOVO Nordisk også med til at udvikle de redskaber diabeteserne skal bruge for at behandle sig selv. Man startede med nogle store sprøjter og store kanyler, som skulle rense sig sprit og kåbes. På et tidspunkt udvikler man ingangsmateriale, som bare skal smides væk. Og NOVO Nordisk er specielt kendt for at lave insulinpene, hvor insulinet allerede er i pinden. Man påsætter nolen og kan stikke sig i huden ved en nol, der er så lille og så tyndt, at det faktisk ikke gør undt. Teknisk har man også, som vi har snakket om, udviklet insulinpumper. Man har også udviklet små aparatter, som kan måle blodsukkeret. Det, det handler om i fremtiden, det er at kombinere de to samle dem. Så aparatte, måler, blodsukkeret og giver den mængde insulin, der er noget vindige. Jeg tror på, at det vil lykkes. Jeg har nu hørt den mest spændende historie inde for levedenskablig forskning. Jeg har hørt om Banting og Best, som havde en idé, og fik hjælp til at fremstille den første insulin, Amaclort og Colip. De lavede grundlaget for det danske insulin-eventyr. Et eventyr, som endte rigtig lykligt, og nok heller ikke er endt i nu. Det er endt lykkelig med firmaet Novo Nordisk, som er dansk, og som er førende inde for udvikling og produktion af insulin. De er bedigere over hele kloden, kender firmaet og bruger deres insulin.