 Velkommen til, og det er glædeligt at se, at der er så mange, der interesserer sig for det her spørgsmål, som jeg i hvert fald også selv er stærkt optaget af. Altså det, jeg vil foredrage om, er den forbedrede krop og det gode liv. Og jeg hedder Morten Dier og er altså lektor på Institut for Philosophi og Ideistoriet. Og specialiserer mig i etik. Heron er altså de her spørgsmål om brug af forbedringsteknologier. Og det jeg vil snakke om, det er den forbedrede krop i bred forstand. Det vil sige ikke bare forbedringer, der går på fysologisk ydeevne, som i spårstopping, men også bredere så den forbedring af vores mentale evner og tilstande. Fordi det gør vi jo ved at påvirke kroppen. Det er ved at påvirke hjernen, og i fremtiden måske også målrettet vores gener. At vi regner med, at vi kan skrue på vores mentale evner og talenter og så videre. Og der vil jeg altså mest tale om nogle teknologier, der allerede er med os kan man sige. Det er ikke sådan de der desiderede science fiction scenarioer om livsforlængelse til tusind år, og menneske kloner, og mennesker der er udstyvet med supersanser og så videre. Men der er nogle ting, der er nye, altså selvom man kan sige, at vi har altid bestreft os på og optimerer os selv og forbedrer os, så kan man sige, at de her nye forbedringstechnologier og forbedrende legemedler er nogen, der er udsprunget af mere traditionelle behandlinger og legemedler, som er rettet mod sygdomme. Der er altså nogle legemedler, der ser ud til ikke bare at kunne bruges til sygdomsbehandling, men også til at forstærke eller forøve vores almindelige menneskersævner, almindelige raske menneskersævner. Det kender vi jo fra plastikkirurgien, som oprindelig vil tjente til at hjælpe mennesker, der havde alvorlige misstandelser eller lemlæstelser af forskellige slags, men hvor det store marked jo ligger hos mennesker, der er raske og ovenkøbet dem, der allerede ser ganske godt ud i forvejen. Og med nogle af de nye legemedler har vi jo så set den samme udvikling, ikke bare at gøre impotente potente, men at gøre resten af os superpotente, eller det er forhåbningen ved nogle af de her potentsmedler. Og ikke bare at hjælpe folk ud af depressioner, men at bringe mere almindelige mennesker i perlehumør hele tiden. Og for tiden er der altså specielt i forskerværten en stor interesse for såkaldt cognitive enhancement, altså forbedring af vores koncentrations- og inlæringsævne. Og her er tendensen jo altså også, at efterspørgsenen er særlig stor hos dem, der egentlig er ret godt kørende i forvejen. Og hele pointen er selvfølgelig, at hvis sygdomsbehandling kan hjælpe os til at få et bedre liv ved at helbrede os, så kan den her medicinsk forstærket normalitet gøre vores liv ikke bare hæderligt gode, men super gode eller optimalt gode. Og det er den påstand, jeg vil problematisere. Og det, jeg vil sige, det baseres altså på filosofisk forstning, men jeg vil ikke så den eller strø om mig med en masse navne på filosofer og filosofiske teorier og sådan noget, men jeg har så nogle af de store døde filosofer bag mig i det, jeg siger her. Og det, jeg vil gøre, det er altså først at skældne mellem to måder og tale om forbedringer på, og dernæst gå lidt mere i dybden med nummer to, kan man sige. Når vi taler om det gode liv, så kan man i første omgang skældne mellem et kollektivt ude fra perspektiv og et individuelt inde fra perspektiv. Altså vi kan ude fra at se på, hvad der gør et liv til et godt liv for andre og for samfund som helhed. Og så kan vi inde fra at se på, hvad der gør det til et godt liv for den vis liv, det er. Altså når vi mere konkret ser på de livsgodere, der hører med til et godt liv, for eksempel sundhed, så kan vi altså også her tale om, der kan vi tale om det som et kollektivt gode og som et individuelt gode. Altså sundhed kan være godt, fordi sundhedsmennesker ikke belaster samfundet med sundhedsudgifter, men færdig mod yderdivt noget til det fælles bedste. Men det er jo ikke kun det, vi tænker på, hvis vi optagede af vores egen sundhed, altså at vi ikke skal lægge samfundet til last, eller om måske ovenkøbet bidrager til det. Vi er også optaget af det, fordi sundhed er godt for den sunde person selv. Og det er faktisk ikke altid helt klart, om vi snakker om det ene eller det andet. Og det er heller ikke altid helt klart, om sundhedskampanjer har fokus på det ene eller det andet. Og derfor har vi altså den samme dobbeltidighed også når vi snakker om at forbedre mennesker og lave forbedrede menneske liv. Så kan vi også forbedre dem i et kollektivt ude fra perspektiv og et mere individuelt inde fra perspektiv. Og for at tydeligt gøre den forskel, så kunne jeg tænke mig at sammenligne med en anden slags forbedring, som jo også er meget brugt og omdiskuteret for tiden, altså nemlig forbedring af dyr, forbedring af husdyre, for eksempel. Og så kan vi også tale om, at vi virkelig går ind og forbedrer på liv, her, altså dyrs liv. De kølinger, vi opdrager for eksempel til lørdagskølinger, de er jo blevet for edlet enormt, sådan som man altså nu kan opdrage det en slagte mod en køling på ganske få uger. Og faktisk så vokser de jo så hurtigt, så benene ofte brækker under dem, fordi de ikke rigtig kan følge med den der vægtforøvelse. Og der kunne man sige fra et ude fra perspektiv, så er det jo rigtig godt, altså hvis vi har fokus på effektivitet og produktivitet og prispillighed og sådan noget, så er der ingen tvivl om, at vi her står med nogle meget bedre kølingeliv, end vi havde forvåret tilbage. Hvis man derimod ser på det fra kølingssynspunkt, så er det jo mere tvivlte om, om deres liv er blevet forbedret, fordi udover denne med brækket ben og andre fysiske skavanker, så er det også et stort problem, at de er stude så tæt sammen, så der er lidt luft imellem, men det bliver da ikke ved med at være og det bliver de jo frustreret af i deres instinkt mæssige adfærd, og de begynder at hakke hinanden meget voldsomt, og har jo ikke den samme mulighed for at unnvige som i en anmindelig hønsegård. Så der er virkelig nogle velfæres problemer der, som gør, at man kan sige, at det måske ikke er det optimale kølingeliv her. Og der har man diskuteret, at en måde man måske kunne forbedre på kølingernes liv, det var, at man såede for, at de var blinde, at man fremravlede en kølingerasse, en produktionskøling som var blind fra fødselen af. Det ville jo have det store plus, at de ville have svær ved at ramme hinanden, og så den her hakkeproblem ville blive gjort væsentlig mindre. Og det ville også være en forbedring, kunne man sige fra kølingens synspunkt. Altså, borgte sig fra, at den ikke har et synspunkt længere, men I ved, hvad jeg mener, ikke? Hvis man er født blind, så ved man jo ikke, hvad man har gået glip af, og man slipper altså, for de her problemer med at blive hakket til døde af sine arksfæller os videre. Der er vi altså, til syndagende lavet en forbedring af kølingens krop, som er til glæde både for kølingen og for os, der skal spise den. Og der er der også, alligevel noget, der stejler i de fleste af os, at vi kunne så den, finde på at sige, at det er der ikke en rimelig løsning at fragrøve kølingerne sygnet. Man kunne lige frem bruge de der problemer med hakkeri og frustrationssagfærer, som en anledning til at overveje, om der er noget galt med hele den der produktionsmåde, for nu at bruge et lidt bedagels udtryk. Altså, når vi nu har fjernet kølingerne meget langt vægt fra naturen, så kunne vi i det mindste overveje, om den kultur, vi drager op med en i, er en, vi kan stå inde for. Og det får også nogle mennesker, til at søge helt andre løsninger, altså for eksempel at skille mindre til prisen, og så i stedet til efterspørger, nogle kølinger, som ikke er blevet dyrplade fra vågge til grav. Det kan sådan da have en sidekevinst, at de så faktisk smager af noget, nemlig køling. Og da vil vi jo selvfølgelig, udenvidere at sige, at når vi snakker om mennesker, så er det ikke den form for forbedring, vi snakker om. Det må være meget mere lagt andet på det, der er med inde fra perspektivet. Det lægger vi mere væk på, når vi snakker om forbedring af mennesker. Når vi forsker i muligheden for at oplå helbred og potens, humør, og kognitive evner, og så videre ud over det normale, så er tanken vel, at vores liv bliver bedre, levede liv af det, de bliver bedre fra det her inde fra perspektiv. Men der mener altså, der er grund til en viss skepsis, hvis situationen er, lidt ligesom den situation, med kølingerne, altså, for eller efter spørgsen efter de her forbedringer, udspringer af, at den menneskelige standardmodel, så at sige ikke katholemosten, altså er der taler om en forbedrings trang, eller en forbedrings tvang. Og de har to eksempler her på sådan noget, der kunne kalles for forbedringer, altså ud over det normale, i forhold til menneskekroppen. Det ene, det er en sydeafrikansk sprinter, der hedder Oscar Pistorius, som mistede begge sine underben, som ganske lille, og han er på mange måder et godt eksempel, vi har menet på, medicinsk forstærket normalitelt, som helt klart ser ud til at forbedre hans liv, altså han har fået adgang til en aktivitet, som han værser dig meget højt, og som giver hans liv mening, og værdige teknologien hjælper ham, i forhold til noget, der absolut ser ud til, og forbedrer hans liv. Ser vi derimod på, hvad sådan noget som plastikkevurgi, udretter i forhold til, og gør os lyggligere, så er billedet jo mere broet. Det andet eksempel, jeg har her, det er en meget smuk amerikansk skuespillere, der hedder Micky Rourke, har over første elsker, for mange år siden i en film, der hedder 9,5 uge, og han er altså blevet forbedret siden, han er blevet forskønnet, med operationer, og plastikkevurgi, og botoxbehandling, og så videre, i dag. Og der er det jo et spørgsmål om, det er egentlig en forbedring, også set fra Micky Rourke's sygspunkt, det her. Nu er det jo en ting, at det måske ikke helt er fallet ud, som han havde forestillet sig, i alle de her forskønne tiltag, men min point er også, at selvom man kan få et bedre liv ved at blive julbet af, med egentlig misstandelser, og skader, som direkte skæmmer, eller hæmmer en, så fylder det altså ikke, at man ville blive tilsvarende super, lykkelig af at lide en Hollywood-sterne. Jeg var flække, hvis det var det her, man kom til at lide. Men måske heller ingen gang, hvis det virkelig var mere succesfuldt. Og hvordan kan det nu være? Ja, det har gør med, at de her forbedringsteknologier jo skruer på noget, som egentlig ikke er de værdier, der i sig selv gør vores liv, værdifulde ved at hæve det. Og nu bliver det lidt teknisk. Men hvis man ser på nogle af de de her teknologier, som er på tale her, så så retter de sig jo ikke direkte imod livskoder, vil jeg sige. Og hvad er det så for nogle, altså livskoder, som grundlæggende livskoder, eller grund, hvad de er? Ja, det er der jo ikke enighed om, heller ikke blandt filosopher. Men man kunne nu altså lige vel pege på nogle ret kandidater. Og det kunne være sådan nogen, som kommer frem her, altså selvvære, eller intimitet, eller indre harmoni, og selvstyre, eller intellektuelle fordybelse. Og hvorfor er det så plausible kandidater til at være grundværdige? Jamen det er det i den forstand, at hvis de her, hvad de er, er fuldstændig fraværende i et liv, altså hvis vi har en person, der er fuldstændig blotet for intimitet med andre, eller indre harmoni, og evne og mulighed for fordybelse, så er vi sikker på, at han eller hende har et stort problem, som gør, at vedkomnes liv sikkert er dårligere end ellers ville have været i os. Så på den måde vil jeg mene, at det er plausible kandidater. Og når jeg nu har valgt dem, så er det helt tilfældt. Så skyldes det selvfølgelig, at nogle af de mest populære forbedringstechnologier, og preparater de knører sig til lignet op dem. Og det gør de så lignet op ikke direkte. Det gør de inddirekte via det, man kunne kalde for instrumentelle verdier. Vi kan bruge dem til at skru op for noget, som så kan bruge som et instrument, eller et middel til at efterstreve de her grundværdige med. Når folk efterspørger skønhedsoperationer, så er det meget ofte, fordi de, med ret eller urette, har formindsket selvværer på grund af deres udseende. Og derfor så håber de, at de får noget mere selvvære ved at få forbedret på deres udseende, for eksempel med plastik KOG. Så det er egentlig ikke udsenet som sådan, der driver værket ofte. Ofte er det der med, at hvorfor vil jeg se bedre ud, det ved jeg, fordi jeg har selvværes problem, og det skyldes altså med udsenet. Og lige sådan, så er potens næppe heller et mål i sig selv, men en forudsætning for et velfungerende seksliv, og den særlige intimitet og nydelse, der er forbundet med det. Og det er heller ikke en mål i sig selv at være i godt humører, ved at sige, der er faktisk noget sygt ved at være i godt humører konstant. Altså hvis man er glad at få noget lige meget, hvad der rammer en, og hvis man har all mulig grund til det modsatte, så skal man selvfølgelig ikke være glad. Men det modsatte er heller ikke godt. Altså hvis humøret fullstændigt har makten fra os, og vi er nedsrygte og deprimeret lige meget, hvordan vores liv ser ud, så afsker det altså også fra den her indre harmoni og selvstyre. Men det er det, vi streber efter, så at sige. Og når humøret så at sige, at tager makten fra os, så bliver vi altså afskåret fra det. Og så fremdeles. Sådan vil jeg også mene det med ritalin. Det er heller ikke fordi det er med at være fokuseret og koncentreret egentlig, at være mål i sig selv, men forhåbningen er jo, at så kan vi fokusere med intellektuelle fordybelse osv. Og der er problemet så, at kæden så at sige kan falde af, så vi fokuserer en side på at skru op for at bestemte instrumentelle værdier, udsenet på tændsen, humøret og fokus og koncentration for eksempel. I den tro, at det er den sikre vej til lykken eller det gode liv. Og når det ikke lykkes per automatik, så skyldes det i det mindste to ting, som jeg sådan ville pege på her afslutningsvis. Når jo, vi skal være med her. Helt generelt, så er det altså den her posten om, at når vi har sådan en grundvärdige, så er der ofte instrumentelle værdier, som vi håber, vi kan frembringe med de her forskellige teknologier, teknologien X. Men der er noget omkring det her forhold mellem instrumentelle værdier og grundvärdier, som gør, at kæden kan hoppe af, at vi kan komme til at fokusere på de instrumentelle værdier, og det kan også lige frem stille sig i vejen for, at vi får realiseret grundvärdien. Og det har for det første at gøre med, at der ofte skal mere en en instrumentell værdi til for at realisere grundvärdien. Og der er altså ofte et spørgsmål om at få fundet en balance mellem de her forskellige instrumentelle værdier. Så realisering af livsvärdier kræver, som regel mere en instrumentell værdier. Selvvær kommer ikke med udsenet alene. Det kunne for eksempel hænge sammen med, at man blev bekræftet af andre, eller man var noget for andre, og så videre. Og det får man måske ikke tid til, hvis man bruger det mest af tiden på skønhedsklinikere og under plastikkironisk kniv, og så videre. Og de tilsvarende er det ikke sikkert, at ensidig fokus på potensen er det, der sikrer vej til intimitet og gensidige nydelse. Og så fremdeles igen. Så de der enkelte værdier, må altså tænkes i en balance med andre værdier. Og for det andet, så mener jeg, kun vi generelt kan være sikre på, at vi hjælper folk til et bedre liv, ved at vi bringer dem over en vis terskel i forhold til det der med, at være i stand til at realisere livsvärdierne. Så det er derfor, at vi er på meget sikre og grund i forhold til at hjælpe folk til et bedre liv, når vi behandler dem egentlig i sygdomme og lydelser. Der kan vi med ret stor sikkerhed sige, at sygdomme og lydelser, det afskaber os fra at realisere de her grundlæggende livsvärdier. Og hvis man kan rydde sådan nogle forhindringer af vejen, så hjælper det folk til at få et godt liv. Men når man så siger, at jeg er kommet over terskolen, så er det meget mere en sag om, at så skal man selv begynde at gøre noget for at få realiseret de værdier her. Og det er derfor, at vi kan være meget mere sikre på, at vi hjælper folk, når vi behandler dem for sygdomme, egentlig i sygdomme og handicaps, end når vi begynder at forbedre på det normale. Man kan godt opnå et højt selvvære med et normalt moderat godt udseende, det er der mange eksempel på. Og man kan via hevetet få et fremragende seks liv med normal potens, uden jeg skal gøre mig klog på, hvad det så er. Og man kan opnå indre harmoni og selvstyre uden at være mundere og udadent hele tiden. Og man behøver heller ikke at være sini for at finde døb glæde ved at fordybe sig i naturens og litteraturens og filosofiens mysterier. Det er godt, at sinis fordybelse bliver mere værd for andre, men jeg mener simpelthen ikke, at det er automatisk er sådan, at den er mere værd for ham. Generelt ser det altså ud til, at den her almindelige, menneskelige standardmodel er udmærket i stand til at realisere livskodere. Oven i købet optimalt ved at hæve det, det er altså ikke noget med, at hvis man har super evner, super potens og super intelligentiale evner, at så realiserer man de her værdier i en højere grad. Det handler i langt videre udstrækning om noget andet, altså at man måske finder ud af en måde selv og gør noget i forhold til de her værdier på. Og der kan altså være en forhindring i det der med, at det der så hjælper in til at realisere værdierne Det er noget ud fra at komme, at man så at sige kommer i de her teknologiers vold i den forstand. Det kan altså lige frem trække noget af værdien ud af det der med at realisere grundeværdierne. Så der er det, man kunne kalde for et praktisk paradoxinvolveret her. Så hvis man er alt for fokuseret på og skruer op for de her ting, man kan skru op for med forbedringsteknologier, så kan de lige frem stille sig i vejen for, at de egentlige grundlæggende værdier, altså livsværdierne