 Sí, sí, sí, sí. Bueno, mireu, el que explicaré avui és bàsicament... Aquest era el títol oficial... Jo necessito això. Aquest era el títol oficial de la conferència d'avui, i m'agradaria fer tres comentaris, el primer de tots. Quan parlem d'Europa, en realitat, hola, en realitat el que vull fer és... Hola, Danieli. Hola. El que vull, el que bàsicament farés ment és d'Europa entesa des del punt de vista de la integració europea, punt de vista del que són els orígens, les polítiques, els objectius, les institucions de les comunitats europees i de la Unió Europea, d'acord? Quan parlo sobre com s'ensenya Europa, en realitat, és molt difícil explicar això perquè... Perquè cada professorat, a les seves aules, tenen moltes maneres d'explicar les coses. Per tant, jo no puc ni tant mateix intentar donar-vos cap idea sobre com es fa a l'aula, perquè cada professor, realment, és molt competent per fer les coses. El que puc fer, que és el que faré avui, és, d'alguna manera, donar-vos algun tipus de descripció del que és el material bàsic en temes de llibre de text, que els alumnes i el professorat a Catalunya tenen com a punt de partida. Això no vol dir que s'han de limitar amb això, sinó que això es pot ampliar en molts tipus d'activitat. I, de fet, és fàcil. Però sí que m'agradaria, d'alguna manera, fer una anàlisi sobre la qualitat de llibre de text que es fan servir a Catalunya en aquest curs acadèmic actualment. I després, aquest títol era una miqueta més ambiciós, perquè això ho van discutir abans de l'estiu, però jo vaig tenir un problema mèdic, i, per tant, no puc donar-vos tot allò que volia fer, que és tota la ciència social, sinó que només ho faré sobre geografia de tercer i història d'acord de la ESO. Per tant, el títol més adequat, més adient, el que faré ara és com sense integració europea, geografia d'història de tercer i quart de ESO a Catalunya. Això és el que jo faré. El que us intentaré, bàsicament, la meva reflexió, el que té són els següents punts. Primer, faré una justificació, perquè si té sentit fer això que estic fent jo. Segons, us explicaré com això forma part d'un context molt més ampli i té a veure estar estructurat dins d'un projecte europeu que ja està posat en marxa. En tercer lloc, el que explicaré és quina és el punt de partit de Catalunya que és la feina de seditorials, que és el març legal i la feina de seditorials i els problemes que tenen les seditorials. Després faré simplement un esmenter que són el març regulatori, quines són els continguts curriculars que venen pre-definits, o la munició, que venen pre-definits i al qual les seditorials catalanes o que treballen a Catalunya, que treballen a Catalunya, s'han d'acomodar. Després, pararé que la importància del professorat, aquest curs acadèmic, significa que té un any més destacada del que podria ser abans. Sempre ha sigut molt destacada la importància del professorat, perquè sense el professorat no hi ha res a fer, però donada els problemes del punt de partit en el cívil de text, ara, més que mai, la importància del professorat és capaç d'ampliar els seus recursos de partida i fer-li una reflexió final sobre què podríem fer a partir d'ara. Importa jo què es fa a l'escola en temes d'integració europea. Mireu, jo crec que importa. Jo crec que importa. Imagino que molts de vosaltres penseu que importa per això que esteu aquí. Però, totes les institucions europees, totes elles, totes les institucions europees, totes les institucions europees, totes les institucions europees, totes elles, totes elles han declarat que el que es fa a l'escola és fonamental des de dos punt de vista. D'un punt de vista que és la cohesió social i del punt de vista de la legitimació perquè és tot el procés d'integració europea. Des del punt de vista de cohesió social, perquè més coneixement sobre Europa vol dir que els estudiants són a l'esforç al final de l'ensenyament obligatori o l'ensenyament obligatori i d'alguna manera tenen més eines, més capacitació i això vol dir que poden tenir una vida professional més rica i això contribueix també el benestar de la societat i la cohesió social del seu conjunt. I d'una altra banda, una part de la desafecció en ves de les institucions europees, una part abans d'una manera s'intuïa que prové del factor del moment o de la circunstància que Europa no s'explicava bé o que les institucions europees no s'entenien o que tot el procés d'integració europea no s'entén bé i per tant si no ho entens bé segurament no ho pots reculsar i per reculsar el que ha d'entendre bé i fins i tot el reculsament crític és molt positiu per les institucions perquè ajuda a millorar les institucions europees i el seu servei davant del que és el conjunt dels ciutadans europeus. Aquest neguit em va fer portar a projectar un projecte europeu que s'ha aprovat que és d'Utish i d'Europa i d'Esquadra i d'Esquadra i d'Esquadra i d'Esquadra i d'Esquadra i d'Esquadra i d'Esquadra i d'Esquadra i d'Esquadra i d'Esquadra i d'Esquadra i d'Esquadra l'esdemà validate el que treu A l'esquadra que és una radiografia de què es fa al punt de partida del llibre de text, què es fa o què és el tipus d'informació que es dona a tota la ciutadania europea, perquè la educació és obligatoria en tots els països europeus, fins a una certa edat, en tota la ciutadania en un moment específic. Per tant, és tenir una radiografia de allò que es fa per intentar deduir quin és el grau de comunitat i aquest grau de comunitat, si es podria millorar o no es podria millorar. No es tracta de pre-definir res, es tracta que aquest projecte, el que intenta és simplement ser capaços de saber què fem, perquè una de les coses més interessants és que no sabem què fem a les aules de les escoles europees. Aquí el que teniu és una taula sobre la obligatorietat de l'escolarització en tots els països europeus i si ho fixeu, bàsicament tots els països europeus de l'escolarització arriba fins a 15 o 16 anys. Aquest és el d'adsegment en el qual els sociòlogs defineixen que el ser humà desenvolupa el que és la seva conscienciació social, la seva conscienciació institucional, la primera conscienciació arriba en aquesta edat. En aquest moment, en el moment en què el jovent, els ciutadans europeus tenen aquesta primera formació, què és tan revendat de punt de vista d'integració europea? Aquí hi ha dos a l'alles, un és, bàsicament, a Croàcia que acaba als 14 anys, un altre moria als 18 anys, però això s'ha reduït, perquè ja s'està reduint i d'aquí a dos anys es reduirà, i després tenim a Holanda i Portugal que arriben fins als 18 anys. Però la resta està en una franja d'edat entre 15 i 16 anys. Aquesta és la franja d'edat que a nosaltres es interessa, el punt de vista de l'anàlisi, els continguts de llibre de textes en els dos últims anys d'escol·lització obligatòria. I després això ho farem en tots els països de l'Unió Europea, però no només a nivell estatal, sinó en totes aquelles regions que tenen competències pròpies en educació en aquest nivell. I per tant, en aquests, el que tenim són 71 regions, no farem 71 regions, perquè és una bogeria, sinó que nosaltres només farem 38 regions. En aquestes 38 regions, bàsicament, la diferència entre unes i altres és que, en el punt de vista de les comunitats d'autònomes espanyoles, només analitzarem el cas d'Andalusia, Catalunya i Madrid, i en el cas dels sistemes d'eslànders o alemans, farem només un de cadascun de la tipologia i amb això començarem a avançar i després ja ho farem tot el grau de sofisticació que sigui necessària. Començarem, però la matèria d'història és obligatòria en aquesta anàlisi i després ho complementarem amb una altra matèria. Jo ho he fet amb geografia, la idea és que pugui ser una altra matèria en què aquestes temes d'integració europea puguin ser de certa rellevància. Per tant, en el cas de Catalunya, el que farem és el que estigui desenvolupant jo amb els meus col·laboradors, en el cas de Catalunya, s'inserta dins d'aquest context, d'aquest marc general, perquè vull saber d'una banda què és comú i d'una altra banda què pot ser diferencial, que es pot diferenciar a nosaltres de la resta i que pot ser comú entre totes les regions europeies que tenen competència pròpia en l'educació en aquesta franja d'edat. El punt de partida d'aquest treball és, bàsicament, què fan les editorials a Catalunya, aquest és el punt de vista. També farem les plataformes digitals que cada vegada tenen més quota de mercat. En aquest moment, la quota de mercat de les plataformes digitals, el que us ha passat era el voltant del 10%. Per aquesta és una importància que està creixent. I les plataformes digitals són molt més flexibles, molt més àgils, i això ho incorporarem, no ho incorporarem encara, ho incorporarem. Per tant, els llibres de text. El llibre de text que es fan servir en aquestes dues matèries a Catalunya més freqüents, són els textos de Vicen Vives, Santillà, Castellà, Castellnau, i després hi ha Oxford Education, que té tots aquells llibres de text per a totes aquelles assassinatures de geografia història que es poden fer en anglès. El que teniu, bàsicament, és la data de publicació del llibre de text que es fan servir a aquest curs acadimic. Per tant, la data de publicació va des del 2007 fins al 2012. 2012 seria el llibre de text més actualitzat, que són els llibres de Vicen Vives, tant de geografia com d'història, a les escoles catalanes i això té un problema com veurem a continuació és un problema d'actualització d'agades, obviament. Tu pots estar fet servir llibre de text publicats en el 2007, vol dir que la informació pot ser com a màxim, pot ser del 2006 o del 2005 i estem al 2015. Aquest és un problema i per tant el paper del professorat avui en dia en aquest curs acadèmic és molt més important del que podria haver sigut per exemple fa deu anys. El marc regulatori que tenim bàsicament és predefinit i el que fa les editorials és que intenten que el seu llibre de text s'acomodin al que és el mandat legal i el mandat legal en ciència social de terça i d'això, geografia tercera, història a eso és bàsicament el que teniu aquí, que és el que ve des del ministeri en el cas de geografia de terça i d'això, anàlisis de los elementos básicos de la organización política i administrativa de la Unión Europea, España y Cataluña, así como de los órganos principales de gobierno y su funcionamiento. Per tant, en el cas de geografia, el llibre de text per poder complir la normativa, el que hauria de fer és complir amb aquest requisit, amb l'extensió que vulgui, això és part de l'editorial i part del cas de la Generalitat de Catalunya, del Departament d'Educació, comprovar que això compleix o no compleix la normativa legal. En ciència social tercera en història el que tenim és anàlisis del proceso de construcció de la Unió Europea, hasta la actualidad y en especial de la integración de España. Aquí hauria de haver corregir d'això i que és l'anàlisis del proceso de construcció de les comunitades europeas o de los orígenes de la Unión Europea, perquè si parlem només de la Unió Europea, voldria dir que haurien de començar a partir del 1992 i veurem, una part dels llibres de text ho agafen literalment i fan començant, parlant bàsicament de Unió Europea i no de tot el que és el procés d'integració europea. Aquí el que tenim és que bàsicament volia portar els llibres de text perquè estiguessin aquí, però és que són molt pesats i més talvi a la feina, és un toxo ideal en llibres de geografia i d'història en totes les editorials. Els llibres de geografia, bàsicament totes les editorials dediquen un capítol a la Unió Europea, totes les editorials. Per tant, el tema de geografia bàsicament ho compleixin perfectament i després és un capítol que no és un capítol amagat, és un capítol que és temprar, és un capítol que és el cinquè, el sisè, el quart del sílabus. Per tant vol dir que es fa i que es fa amb normalitat, no és l'últim del temari que podries dir, bueno tercer, l'últim ja no explica, per últim, no, no, aquest és ben temprar, aquest és el cinquè del programa. En el quart de l'ESO, totes les editorials també compleixen amb aquest requisit molt genèric i només hi ha una editorial, un editorial el que ho fa però bàsicament en tres ratlles, en tres línies, en tres frases, en tres frases ja compleix amb aquest requisit, és legal, és perfectament legal. Per tant, el marge d'actuació de les editorials és realment, és molt, molt, molt ampla. Per què dir que el paper del docent avui en dia és fonamental? Ho dic per dues pròxima, primera, perquè els llibres de text que es fan servir ara a data d'avui a les escoles catalanes, tenen un problema d'actualització actual impressionant, espectacular, perquè bàsicament el llibre de text més freqüent, quina és la quota de mercat de les diverses editorials, és exactament igual que intentar saber la fórmula de la Coca-Cola, és impossible, no hi ha ningú que m'hagi pogut explicar o donar xifres de quina és la quota de mercat de les diverses editorials, perquè a mi m'agradaria saber si què vols que es digui, viz en vives, ocupa el 50% del mercat, estudiant viz en vives tens el 50% del mercat estudiat, no ho sabem, i ningú m'ho sap dir, se sap, és una cosa que se sap, però ningú sembla que no es pot informar, per tant, jo demano als inspectors de ciències socials no ho saben, demano al Departament d'Insel·liment no ho saben, demano als editorials i no me lo volen dir, per tant, no ho sé, i el que sí sé per les converses diverses és que hi ha, els viz en vives és un mercat important, Santillanes és una part també important del mercat, i després venen tota l'arresta, Castel Nou i altres editorials que d'alguna manera tenen quotas molt més limitades. El llibre de text més actualitzat, que és el llibre de text de geografia i història de viz en vives, són el llibre de text del 2012, que tenen dades, la dada més actualitzada que té és la dada del 2007, i si anaritzem tot el que són les recursos adicionals en línia que venen amb el llibre de text, la informació és del 2000, tot i que el llibre és del 2012, la informació en línia és fins al 2000, i totes les dades estadístiques, totes les dades és a partir del 2007, vol dir que potser que llibre és del 2012, però la idea original és del 2007-2008 i l'única cosa que han fet és simplement publicar-lo en el 2012. Per què els llibres estan tan desfasats? Hi ha altres llibres que són del 2007, per tant, vol dir que el desfase és espectacular. Per què és això? Doncs bàsicament l'argument de les editorials que pot ser creïble, és que les editorials tenen tot aquests problemes legislatius, d'adaptació curricular de got als canvis legislatius. Canvis legislatius que són contestants des de la Generalitat de Catalunya, que per tant no donen una fiabilitat jurídica a aquestes editorials, no saben si fa un llibre de text adaptat a quin currículum haurien de modificar, per tant, estan esperant que tot això es clarifiqui per poder actualitzar tots els seus llibres de text. En principi, aquest any, s'està fent l'actualització d'aquests llibres de text. En principi, de manera que ara, el 2015-2016, els llibres de text estiguessin en cines socials, estarien tots actualitzats. Òbviament, un dels problemes que té, per exemple, l'Unió Europea en tots aquests llibres té només 27 membres. Per exemple, que és un punt de partida. Per tant, si el professorat no fa les correlacions pertinents sobre la marxa, tenim un problema, clarament, de desface entre la realitat i el coneixement que et dona el llibre de text. Un estudiant de tercer i d'ecuàr, no es fixarà si el llibre de text està publicat en 2017, i si aquesta informació no és actualitzada, pensarà que si és el seu llibre de text, això va missa. És així de simple. Primer, per tant, dir que el paper del docen és fonamental. Primer, perquè la necessitat de l'actualització factual. Per tant, el professor ha de fer aquesta feina. La segona és perquè, realment és interessant veure el nombre d'errors factuals que contenen els llibres que jo he analitzat. Errors factuals que són, realment, alguns d'ells són incomprensibles, per exemple. És un error freqüent que el nom de certes personalitats no estigui ben escrit. Per tant, després és ben difícil demanar-li a la canalla que es creguin correctament perquè el llibre de text, els noms, no estan ben escrit. Aquí és una cosa ben curiosa. Jo no sóc molt partidari de fer del llibre de text un santoral en temes d'integració europea, que és una cosa molt normal, que això sigui, bàsicament, un relato geogràfico de tot un seguit de personatges. Però, si ho fem, almenys posem els noms correctament i podien també fer una certa reflexió sobre el paper que juguen certes figures determinades. Això ens ajudaria, per exemple, a contextualitzar, per exemple, la importància de la llibre d'anglomer, per exemple. Avui en dia. Perquè, clar, la canalla que va a la classe i està assistint a totes aquestes coses té el present, el demand, que es discuteix a classe, als diaris, als terrenotícies, al carrer. Per tant, podríem aprofitar la vinentesa per, d'alguna manera, introduir aquest tema que és el paper que juguen certes persones o el que poden jugar en fenòmens d'aquesta complexitat. La segona qüestió és, bàsicament, que no es defineix mai quina és, d'alguna manera, el nucli essencial, l'origen de la integració europea, aquesta transferència de soberania, que és el nucli essencial de la supranacionalitat i de la integració, que dona origen a totes les comunitats europeies i a moltes coses, que no són de caràcter supranacional. Però, òbviament, l'origen de tot aquest procés és aquest fenomen de transferència de soberania nacional en ves de institucions col·lectives, que són les institucions supranacionals. Per tant, no es defineix mai el que és la supranacionalitat, això que defineix el que és l'origen de la integració europea i, fins i tot, es pot fer una cosa que és absolutament interessant, que és equiparar el que és una organització internacional amb una organització supranacional. De manera que l'1, l'OPEP i l'Unió Europea serien totament equivalents. Segons aquest llibre de text, l'Unió Europea seria una organització internacional o supranacional idèntica al que seria l'1 o seria l'OPEP, per exemple. Per què? Perquè en cap moment es fa una definició clara del que és el concepte fonamental de supranacionalitat, que defineix la integració europea. Després, obviament, hi ha moltes confusions. Hi ha confusions, moltes confusions que tenen que veure amb la temporalitat de com s'expliquen les coses. Hi ha organitzacions que s'expliquen, per exemple, l'OFED substitueix a l'Organització Europea de Cooperació Econòmica, per exemple. Jo crec que filar tan prim porta aquests errors. Jo no crec que ajudi a ningú en aquest tema entendre o saber què era l'Organització Europea de Cooperació Econòmica. Sincerament, no ho acabo d'entendre. Però, bueno, si es dona, almenys queda una manera d'anar correctament. Després hi ha una confusió brutal entre el que són totes les institucions. La Comunitat Econòmica Europea és equivalent a la Comunitat Europea. La Comunitat Europea és equivalent a la Unió Europea. Espanya accedeix, demana les negociacions d'adicció a la Unió Europea al 77. Es negocia o s'incorpora a la Comunitat a la Comunitat Econòmica Europea al 86. Tot això és fals. Es pot simplificar, però no cal distorsionar. I aquest és un problema, perquè si això no ho tenen clar el llibre de text és molt difícil que això ho pugui tenir clar a l'estudiant. Després, per exemple, hi ha distorsions de simplificació que distorsiona i que no et donen oportunitat a entendre ben bé que no et donen oportunitat de desenvolupar temes que podrien ser més sofisticats i crec jo a dins el que és l'especte formatiu d'aquesta matèria. Per exemple, el març del 57, segons tots els llibres de text que m'he llegit, es signa un tractat que és el tractat de la Comunitat Econòmica Europea. En realitat es signaran dos tractats. I dos tractats que són equivalents una més de la Comunitat Econòmica Europea i l'altra és de la Comunitat Europea d'energia atòmica. El fet que el segon no porti enlloc t'hauria de donar peu per dir, aquí es van signar dos tractats equivalents que no garanteix absolutament que un tractat d'integració supranacional necessàriament pugui solucionar els problemes i, de fet, quan no ho fan, desapareixen. I el tractat de la FE és un èxit perquè respon el que són problemes reals i, per tant, això desenvoluparà i acabarà en la Unió Europea la Comunitat Europea d'energia atòmica és, simplement, una cosa malament feta que acaba, bàsicament, en un laboratori europeu que es podria haver fet, bàsicament, sobre l'acord intergovernamental. Donar peu a aquesta reflexió per a parlar-hi de altres, jo crec que aprofitar aquestes dades històriques, si es volen fer servir per poder, d'alguna manera, aprofitar a fer un coneixement molt més crític sobre el que és el sentit de l'integració europea. Després hi ha qüestions ridícules, per exemple, la Comunitat Europea s'hauria fet perquè la necessitat d'acompanyar amb el Japó, el 57. O, per exemple, aquest tractat demàstic estableix les eleccions del Parlament Europeu que és un acord és un acord dels 69 o les polítiques de cohesió que són acords de l'acte únic europea una d'acord abans del tractat demàstic. Per exemple, es diu que l'euro és la moneda de l'Unió Europea o que l'euro és la moneda comuna de l'Unió Europea. I això no et permet fer una reflexió com tenim una Unió Europea en el qual només una part dels membres de l'Unió Europea comparteix una moneda i per què altres no comparteixen aquesta moneda. Què fa que altres no comparteixen aquesta moneda? Això és una cosa que podria ser una reflexió important, un tipus d'activitat que podrien desenvolupar als estudiants sempre que tinguessin aquesta punt de partida, si no tenen aquest punt de partida, això és la Bíblia directament. Hi ha dades inventades. Després, per exemple, fa una confusió sobre què és potència comercial i potència econòmica, que la Comunitat Europea ha sigut una potència comercial des del 73, no vol dir que sigui la primera potència econòmica del món. Per tant, hi ha moltes... Aquests són una selecció. Hi ha altres que són també... Aquestes són d'alguna manera una selecció de trets comuns en bona part de les editorials. Hi ha altres que són específics de cadascú de cibre de text que no m'entendré. Les notes, els números aquí, jo no estic fent referències plícites a cap editorial. No estic dient que aquesta editorial en aquest llibre fa aquest error. Les notes ho diuen, però jo no ho diré en públic, perquè no vull d'alguna manera... Jo no vull que això s'interprete com un atac a cap editorial, sinó com un necessari de reflexió que ens comporti a que les editorials facin de actualitzar, repensar el seu llibre de text. Si jo no fes així, segurament el meu esforç no tindria aquest tipus d'efecte. Després n'hi ha errors que no sorprenen. Hi ha errors que sorprenen. Si no saps escriure Robert Schumann, sí que sorprenen en un llibre de text. Però n'hi ha errors que no sorprenen. Per què? Perquè són tan comuns. Són tan comuns a la nostra societat. Que bueno, si el llibre de text no ho fa bé, és com tants altres. Hi ha un llibre de text, una llibre de text, una llibre de text, un llibre de text, tota la embolic sobre les institucions europees. És impressionant. És absolutament impressionant. Només hi ha un llibre de text, només hi ha un llibre de text, que és el de geografia de tercer. De això, de Oxford Education, només aquest llibre que és correcte. I és el més simple de tots. No és necessàriament distorsional la realitat. D'acord? Per exemple, molts llibres de text desconeixen el Consell Europeu. Si desconeixen el Consell Europeu i no surt el Consell Europeu, el problema que tens és que els estudiants que estan a les teves classes difícilment entendran la realitat actual. Perquè el Consell Europeu, com se viu perfectament des del 2010, és aquest que té, és la font original de totes les proposes de reformes de la zona euro i de les polítiques de austeritat, tot això, però bé del Consell Europeu. Per tant, si el Consell Europeu no està allà, es podria demanar que ha passat aquí, que ha passat alguna cosa. Després, qui menciona el Consell Europeu, normalment és confon en el Consell de l'Unió Europea. Amb el Consell de l'Unió Europea. Per exemple, hi ha una definició, només perquè ho veieu, que el Consell Europeu és responsable de les orientacions generals i més importants. Està format per tots els caps d'estat o de govern. Línia següent. Consell de l'Unió Europea. Estableix les actuacions més importants dels diferents estats. Quina diferència hi ha entre un i l'altre? Un noi de 15 anys al tercer d'això segur que no les troba. Per tant, què pensarà? Doncs pensarà que el Consell Europeu i el Consell de l'Unió Europea tenen la mateixa institució. I si això feies el Consell d'Europa, hi ha tres maneres de referència a la mateixa institució. Aquí podríem aprofitar la vinentesa el moment per intentar explicar el que és la complexitat terminològica de la integració europea que pot donar peu a moltes confusions. Podries introduir el que és un problema. I és que la integració europea, tot l'esquema institucional, realment és difícil d'entendre. I simplement mencionar això. Després, per exemple, hi ha una confusió total sobre el Parlament Europeu. Normalment la foto principal de les institucions europees, la foto principal de pàgina, serà el Parlament Europeu. El Parlament Europeu que ha estat missint pràcticament als últims 6 anys. Aquesta és la institució principal. Per tant, tens una visió completament distorsionada. I a l'hora d'explicar el Parlament Europeu el que fan és traslladar el sistema polític local dels Estats Europeus a les institucions comunitàries. Per tant, el Parlament Europeu elabora les lleis. Directament. I no es questiona res més. Elabora les lleis. És un trasllat. Per què? Perquè no s'entén que el sistema polític de la integració europea no és un sistema polític dissenyat com és el sistema polític de qualsevol estat democràtic europeu, sinó que és un sistema polític que ha fet el que ha de fer el Parlament Europeu. I és un sistema polític que turisme i ciutats comunitàries que han component el que han de fer els diners del Parlament Europeu i per capes sushexives de les beniments. Hi ha una confusió també sobre les funcions de la comissió. Diu per exemple, el complement de les normatives europees. A continuació, explica el Tribunal de Justícia i diu en un gráfic al costat. però totes dues són equivalents. Per tant, quina és la funció de la Comissió en Relació al Tribunal de Justícia? Ni idea. El estudiant sortirà pensant que potser que siguin dues maneres de dir exactament el mateix, o que tothom fa el mateix a Brussel·les. Després, la mención de altres institucions és molt aleatòria. Hi ha alguns llibres de text que introduixin altres institucions i altres que no ho fan. És molt, molt aleatòria. Ningú, d'alguna manera, fa aquesta secció que podria ser, d'alguna manera, definida com principal institucions de la Unió Europea. No, institucions de la Unió Europea, i mencionar les que mencionin. Això és una mica més complexa que tot això. Després, hi ha problemes que diria que són més seriosos. Aquests problemes, de del meu punt de vista, són menys seriosos. Es podrien modificar d'una manera més simple. Ara entrem en altres que són d'alguna manera de més profunditat. La primera de totes és bàsicament que l'anàlisi que jo he llegit en aquest llibre de text és un anàlisi que bàsicament és el mateix que jo llegia a la dècada de 180. El començament de la dècada de 180. No ha canviat gaire. S'han introduït algunes figures, però la proximació a la matèria és exactament la mateixa que es va definir a final de la dècada de 170. Començaments de la dècada de 180 i no ha canviat. La primera és bàsicament aquesta visió institucional, la visió institucional de la integració europea. No diria propagandístic, perquè no és això. És una visió molt encorsetada, molt institucional. És això que surt dels boletins publicitaris que publica la comissió, que publica el Parlament, que publica aquells tipus d'informació que emergeix de les institucions europees i que serveixin d'alguna manera i que estaciaden acríticament a les aules. Hi ha una confusió entre declaracions i accions. D'alguna manera, els preàmbols de les declaracions programàtiques es prenen com accions. Això que declara els tractats, això que declaren enfàticament al conseller Europeu, es prenen com equivalent a l'acció portada a terme per les institucions europees. Després hi ha una confusió, i això és una cosa molt d'aquí, no necessàriament passafilàndia, que és una confusió entre els desitjos dels autors i la realitat factual. Bàsicament s'explica la integració europea des de la manera en què t'agradaria que funcionés la integració europea, no necessàriament com és en realitat. Per exemple, aquesta definició, l'objectiu final de l'Unió Europea és assolir un mateix sistema econòmic i unes lleis, una justícia i una defensa comunes, aquesta definició no seria acceptada per la majoria dels països membres de l'Unió Europea. Per tant, no pot definir correctament l'Unió Europea. Si els principals i una part important dels països membres, dels governs de l'Unió Europea no accepta aquesta definició, bàsicament no pot ser una definició correcta sobre la integració europea. Després hi ha una confusió molt important, a mi sembla perillosa, d'objectius amb instruments. El mercat comú, el mercat únic o la moneda única, són instruments, no són objectius, són instruments. Els objectius són diferents. I no hi ha, en aquest llibre de text, una definició clara de què podrien ser consensuadament els objectius, el que són els principis objectius de la integració europea. I després, obviament, es prenen una part per al tot. I si l'atribuixin a l'Unió Europea, miracles que l'Unió Europea n'hi ha ni tan mateix assumiat. Tot i que quan se les atrueixin, l'Unió Europea s'accepta sense cap mena de problema. Com sabeu vosaltres amb el premi Nobel, en l'últim premi Nobel de la Pau, els discursos que van fer els tres representants de les tres principals institucions europees era acceptar bàsicament aquesta definició de l'Unió Europea com responsable de l'estat del benestar i de la democràcia a Europa. Quan en realitat és exactament el contrari. És exactament el contrari. És la democràcia europea la que dona peu a la integració europea. No és l'enrevés, no és la integració europea la que garantés la democràcia sinó exactament la mà de... És la democràcia la que donarà peu a la integració europea. Després el que tenim és aquesta anàlisi poc crític sobre el que l'Unió Europea fa o deixa de fer. No hi ha bàsicament cap crítica... ja ho veurem als aspectes negatius que mencionen, cap crítica sobre el que fa l'Unió Europea o el que no fa l'Unió Europea. Perquè no hi ha una discussió sobre per què l'Unió Europea fa algunes coses i deixa de fer altres coses. Per què l'Unió Europea fa la PAC però no hi ha una política social. Aquesta és una reflexió molt potent. Per què l'Unió Europea fa certes coses i no fa altres coses? Això donaria peu a tota una reflexió sobre els límits de la integració europea que tenen que veure fonament amb les origens de la integració europea. Després es pren tota la terminologia europea però el que els anglesos dirien és fes vàliu. Per tant, la PAC seria equivalent a la política exterior de seguretat comuna, seria equivalent a la política industrial o seria equivalent a la política de transports. Quan en realitat l'Unió Europea no té una política exterior de seguretat comuna, no té una política industrial i no té una política de transport, només té el que és un consentit sobre quines serien les grans infraestructures de transport. La política agrícola comunitària no és equivalent a la política industrial. No té res a veure. Absolutament res a veure. Això, un llibre de text, hauria de ser capaç d'explicar per què una cosa és completament diferent a l'altra. I una de les qüestions que té la integració europea, que és molt interessant, és la distorsió de la terminologia. La integració europea ha distorsionat enormement la terminologia perquè la integració europea no descriu el que és, sinó el que voldria ser, que és completament diferent. No descriu el que fa, sinó el que voldria fer. I, per tant, quan tu tenies una unió duanera deies que era un mercat comú. Dius que és un mercat comú, dius que és una unió europea. Quan tens una unió monetària, dius que tens una unió econòmica i monetària. Sempre les termes que defineixen la realitat estan totalment distorsionats. No defineixen la realitat. Defineixen el que hauria de ser en el futur aquesta realitat. Intenten empenyar la realitat en una direcció específica. Després, en cap moment, en cap moment es fa una reflexió sobre quina podien ser els beneficis de la Unió Europea. I només es fa benció d'això vinculats amb les subvencions. La Unió Europea ens ha beneficiat perquè ens ha donat calés. I ens perjudica quan aquests calés baixen. Aquí tenim una descripció que, curiosament, és compartida en més d'un llibre de text. El desenvolupament econòmic i social actual d'Espanya o veig, en part, el procés d'integració europea. Espanya ha rebut fons de la Unió Europea dins del 1987. Les ajudes europees han creat una mitjana de 300.000 llocs de treball per a ell. M'agradaria saber qui ha decidit això. Qui ha arribat a aquesta xifra? Com s'ha arribat a aquesta xifra? És totalment ridícula. És menció de diverses vegades amb el llibre de text. No n'hi ha fons, no n'hi ha cap menció de fons. Per tant, no sabem d'on prové. Segurament és alguna xifra oficial d'una d'un moment específic de commemoració i d'estaltació patriòtica, que ràpidament s'incorporà amb el llibre de text. I després hi ha tot un element que és interessant, que és el món exterior, la relació entre Europa, la Unió Europea, les comunitats europees i el món exterior. Sobretot és el que s'anomenava el món en vies de desenvolupament. Realment és caracteritzat per a la enorme generositat. Per a la enorme generositat. Europa no té problemes amb la exterior, i els objectius bàsics de la Unió Europea, diu un llibre de text, és afirmar l'identitat europea que ajuda els països extracomunitaris. No hi ha cap reflexió crítica sobre la vinculació entre això, per exemple, i el manteniment de la política agrícola comunitària, la limitació de les importacions d'aliments precedents de la Unió Europea, etcètera, etcètera, etcètera. És un analis molt institucionalitzat, molt institucional, procedent de les institucions comunitàries. Després és molt interessant el que és el tradicionalisme explositiu. És d'un classicisme realment extraordinari. Les coses passen. I passen massa coses. Si jo hagués d'estudiar el que m'expliquen en aquest llibre de text, realment seria molt fàtigos. Perquè t'expliquen tantes coses sense cap jerarquia, jo no sé què és més important o que és menys important. Tot passa, tot passa. Però no mai s'explica per què les coses passen, sobretot per què passen quan passen. Perquè això és molt important, per què les coses passen en el moment en què passen amb uns països concrets i no altres països. Un element que és comú en tots els llibres de text és que el trauma col·lectiu de la Segona Guerra Mundial definiria la integració europea. I en realitat, el trauma col·lectiu pot definir o pot haver sigut important en una etapa específica de la integració europea. Però explicar ara la Unió Europea avui per el trauma europeo de la guerra sincerament no serveix. I el receptor d'aquesta informació no li treu sentit. La Unió Europea ha anat canviant de propòsit, en el canviant de fons de legitimitat. I això és el que cal explicar. Això s'explicava en un moment específic i s'ha mantingut inalterat. Després, la trajectòria històrica que s'explica, aquella explicació que hi ha sobre els origens de la integració europea, en tots els llibres de text, en tots ells, és a històrica. És totalment imaginada. És una fàbula. No hi ha res a veure amb l'anàlisi historiogràfic dels últims 30 anys. No ha dit dels últims 5 anys o dels últims 10 anys. No, dels últims 30 anys. Tenim exactament la mateixa explicació històrica sobre els origens de la integració europea. La mateixa que es feia abans que els historiadors tinguéssim accés al que són les fons primàries. Per tant, aquesta és una explicació de l'origen de la integració europea, que és una fàbrica històrica i es manté inalterada en els llibres de text. Després hi ha una cosa que és comuna en tots els llibres de text. Comuna. Que és, s'expliquen i és molt interessant, les onades d'ampliació. Les onades d'ampliació. I els nostres estudiants han d'aprendre aquests 28 països membres de l'Unió Europea cadascú en quin any s'ha incorporat. La cosa que no és gaire fàcil, tot plegat. La cosa curiosa és que això tenia sentit fa anys. Això tenia sentit fa 30 anys. Això tenia sentit fa 25 anys. Això tenia sentit fa 10 anys. Ara no té sentit. Què és el que té sentit ara? El que ara tendria sentit és explicar qui està fora i per què. No qui forma part de l'Unió Europea. La gran majoria d'espais europeus. Però per què els països més rics no formen part de l'Unió Europea? Per què Suïssa? Per què Noruega no forma part de l'Unió Europea? Per què Turquia no forma part de l'Unió Europea per altres raons? Aquest seria el debat interessant. El debat interessant seria explicar no qui està dins, sinó qui es queda fora. Per què hi ha aquests països que estan fora? Això explicaria molt més sobre què és la integració europea, que tot aquest d'anàlisi que ocupa moltes pàgines, sobre el que són les edicions sucessives de membres de l'Unió Europea fins a 28. Sempre hi ha una secció sobre la política agrícola comunitària. Sempre. Sempre hi ha una secció sobre la política agrícola comunitària. Però mai són els consumidors. Mai són els consumidors. Només hi són els productors. Mai són els consumidors. Aquest anàlisi de la política agrícola comunitària té 30 anys. 30 anys. Ara, qualsevol anàlisi sobre la política agrícola comunitària dels últims 20 anys incorporaria els consumidors. Aquests consumidors no hi són. Després es parla, per exemple, de bons preus, de preus interessants, que són preus interessants per als productors, no per als consumidors. Si tu demanes a un consumidor que és un bon preu, no és el bon preu del productor. Aquesta dicotomia que es podria haver aprofitat, perquè l'integració europea serveix per aprofitar-la per altres coses. Aquest relat absolutament acrític i tal que he sentit des del meu punt de vista. I totes les oportunitats, totes aquestes oportunitats, no estan aprofitades amb els llibres de text. Presupostant, no hi ha cap qüestionament del cos de la política agrícola comunitària. Es discuteix que la política comunitària encara avui dins dia, no dic quan es publicaven aquests llibres, ocupa el 40% del pressupost comunitari, quan la població activa en agricultura és del 2,4% de la població activa europea, el 1,2%, el productor interior brut, aquesta anomalia hauria de donar peu a algun tipus de reflexió. No donar peu a cap reflexió. Sempre hi ha una secció sobre la política agrícola comunitària. No hi ha cap secció sobre el mercat únic. Cap secció sobre els drets, la llibre circulació. Cap secció sobre l'unió econòmica i monetària. A pesar del fet que el més antic dels llibres publicats ja es va publicar després de 10 anys d'unió econòmica i monetària. Què vull dir amb tot això? Els llibres de test que es fan servir a Catalunya avui en dia es van parir mentalment fa 30 anys. I encara estem en aquest paradigma de fa 30 anys. Per exemple, no hi ha cap referència a la mobilitat dels estudiants. La mobilitat estudiantil. O cap reflexió sobre, per exemple, una reflexió que podria ser molt interessant. Diu, escolti, si l'exposició al món exterior és tan important del punt de vista formatiu, i l'impacte és més allà a termini quan més jove ets. Per què no es fa un programa Erasmus, per exemple, no al nivell pre-universitari, sinó al nivell pre-universitari? Aquesta podria ser una reflexió molt potent que es podia ficar amb el llibre de text. No hi ha cap reflexió sobre això. Avui en dia un de cada quatre matrimonis és un matrimoni mixta, entre nacionalitats mixtes. Això és molt important, una generació completament diferent. Aquest és un món totalment diferent. Condicionar, fonamentalment, per la mobilitat. Els estudiants locals, els estudiants catalans, no consideren que el seu mercat de treball sigui el mercat únic. Si no només Catalunya, qualsevol cas, el més errorosecats és el cas d'Espanya. No va més allà. I això forma part d'aquesta instrucció, aquesta formació, aquesta millora d'empleabilitat que es podria fer a través del sistema educatiu en un bon ensenyament sobre l'Unió Europea. Una altra cosa que és curiosíssima i que té a veure amb l'aproximació de fa 30 anys, és que l'Unió Europea desapareix de la resta del llibre de text. Hi ha un capítol sobre l'Unió Europea, un capítol que sigui en història o en geografia, i desapareix després. Amb el llibre de geografia, l'Unió Europea, que s'ha explicat amb molta profusió, desapareix quan expliques el que és tota l'organització política del territori. I quan expliques la sobirania nacional, no expliques la sobirania compartida o la subsidiaritat de nivells. Això no incorpora. Acabes d'explicar l'Unió Europea. Passa l'organització territorial i l'Unió Europea ha desaparegut. I la sobirania nacional resideix només des de les fronteres. Quan acabes d'explicar que hi ha una transferència de so... Hi ha polítiques comunes, i en coses que es decideixen directament de les institucions comunitàries. La PAC, per exemple, no és menciona. No hi ha cap menció de la PAC quan parles, per exemple, del capítol sobre l'agricultura, de la manèria i pesca. Només fan referència a les subvencions. Només fan referència a les subvencions. Normalment és una referència crítica, però a les subvencions hi ha subvencions que s'estan reduint. Per exemple, no hi ha cap menció, una vegada que s'ha explicat que l'Unió Europea és la primera potència comercial del món, no hi ha cap referència a l'Unió Europea en la resta de capítols de geografia, per exemple, el capítol de serveis o el capítol de comerç. La primera potència comercial del món ha desaparegut. I de fet, en tot l'aparell estatístic que hi ha a la resta dels capítols, aquesta Unió Europea ja no apareix, apareixen els Estats, França, Alemanya, Inglaterra, Espanya, que sigui. I a l'Unió Europea ja ha desaparegut. L'Unió Europea, que és, entre altres coses, una política agrícola comunitària, una moneda comuna i una política comercial comuna, ha desaparegut de tot el que són les estadístiques de comerç europeu, de comerç mundial. I quan es fa referència a l'Unió Europea en altres capítols, normalment és del punt de vista negatiu. I, per exemple, quan es parla sobre temes de subvenció, sempre s'explica que les subvencions són decrescents, o quan, per exemple, hi ha una qüestió sobre la pesca, que es menciona que l'entrada de l'Unió Europea no va a favorir el sector pesquet espanyol per la limitació de les captures. Has explicat l'Unió Europea d'una manera molt fantàstica en un moment específic, quan passa a la resta dels temes, ha desaparegut, i només les menciones des del punt de vista negatiu. Aquests llibres de text, d'alguna manera, crec que tots coincidiríem, reflecteixin els nivells de coneixement que sobre l'Unió Europea té la societat, la nostra societat en general. Bàsicament podríem dir de desconheixement sobre l'Unió Europea. Però el problema que tenim és que els llibres de text o la educació, la formació, sobretot l'obligatòria, hauria d'ajudar-nos a millorar aquests tipus de mancances. I aquests llibres de text, en aquest aspecte concret, no ajuden a millorar l'estat general de coneixement sobre temes europeus. I una de les qüestions que a mi em sorprèn és, bàsicament, per què és tan difícil explicar què és l'Unió Europea, què fa l'Unió Europea i per què fa el que fa. És molt simple. Per organitzar tots aquests llibres de text, un per un, a geografia i a història, això no queda clar. De fet, cap d'aquests que estudiessin, només això que apareix en aquest llibre de text, per això dic que el paper del professor és importantíssim, és crucial, si tu limites només això, no podies, d'alguna manera, contestar correctament aquestes preguntes. Hi ha una simplificació distorsionadora de la realitat. És molt simplificar d'alguna manera. Hi ha un excés d'informació. Al mateix temps, hi ha un neguit de simplificació que acaba, fundamentalment, d'alguna manera distorsionant la realitat i, per tant, la qualitat formativa en aquest tema. I, per tant, la pregunta que ens hem de plantejar tots és, bàsicament, què cal fer. Jo, el que estic fent, és intentar contactar amb les editorials perquè milloring aquest tipus de producte. I un dels problemes que té les editorials és que no és fàcil fer això. Segons ells, tenen limitacions de tot tipus, però el resultat final és que la qualitat formativa dels estudiants catalans de tercer i quart, avui en dia, en el tema de la Unió Europea, que és un tema cap dalt en l'actualitat, simplement és molt millorable. Gràcies. Ara, preguntes i tota mena de sugeriments. Aquestes teories polítiques, el que jo sent aquí, és molt deficient. I em dona la impressió, que una base, una mica més... Tinc totes els clàssics, l'històpia, el que sí, ajudaries a la més curiós, a l'organització territorial o diversos modelos, etcètera, potser ajudaria a que això es pogués entendre o es pogués enfocar? Finalment, aquest projecte, el que farà serà incorporar tot l'ensenyament en ciències socials en tot el tercer i quart, però ho farà també en el batxillerat. Finalment, el que incorporarem serà el tercer i quart, primer i segon de batxillerat, totes les areas de ciències socials. I per tant, tindrem una visió una miqueta més... Filaré més prim en el grau de coneixement, però el que ens interessa és poder comparar. Per poder comparar, poder comparar a Catalunya, que és de Finlandia, que els exercicis de comparació s'han fet només entre dos països. I bastant, no s'han fet més enllà d'això. També hi ha problemes linguístics, perquè clar, estem parlant de 30 picolíngües, que hauries de poder dominar per poder fer aquest tipus exercici, per tal a la col·laboració entre territoris és molt important. Per poder comparar a Catalunya, en Finlandia, el que necessites és el cas d'història és comú en totes les formacions. Per tant, història és la única assignatura que és realment comuna, la història, per tant, aquesta és la primera. I aquesta ve acompanyada de la segona, en la qual la Unió Europea figuri amb importància. En el cas d'Espanya és geografia tercer. Hi ha altres països en el qual és diferent. Hi ha altres assignatures que incorporarien, en una manera, la matèria d'Unió Europea. En el cas d'Espanya és geografia. Geografia és història. Història és la que ens permet comparar i geografia és la que ens permet complementar l'anàlisi de tercer i quart. A mi, una vegada que he fet tota aquesta anàlisi, i això es pot fer molt més prim, amb molts detalls, el que em preocupa de debò és, i això ho pateixo jo, com professor universitari, és que no fomentem absolutament cap espèrit crític i autonomia de pensament per part dels estudiants. I a mi això és el que em preocupa. I aquests tipus de materials, òbviament no incorporo la capacitat que té el professorat de transformar això en altra cosa. Això no ho sé, perquè hauria d'estar en cadascuna de les aules, i això és impossible. El professorat és crucial. Però el punt de partida que són aquests llibres de text, el contingut de llibres de text, realment no fomenta, no té cap element que fomenti una reflexió crítica, l'autoprenentatge, el raonament més enllà del que són el camí, no és molt triados i molt estantes. I en tema d'Unió Europea, bàsicament el que tenim és una visió totalment distorsionada de l'Unió Europea, perquè això fa que Espanya, per exemple, que segurament és un cas singular, potser que no sigui únic, però és singular passem de ser els peixos més... El trànsit de més europeisme a menys europeisme ha sigut el més significatiu de tota l'Unió Europea. Hem passat d'un punt d'euro-optimisme a euro-estcepticisme i aquest trànsit d'Espanya has de moure una miqueta, has de fer aquí... Aquí, aquí, està aquí. El trànsit és el més important que hem tingut a l'Unió Europea en els últims set anys, en els últims cinc anys. Jo crec que això té a veure amb aquesta visió no crítica, no clara, no fí de digna de què és l'Unió Europea, què fa a l'Unió Europea, què no fa a l'Unió Europea, què és la competència de l'altre. Això és molt important, perquè quan estiguis carregat li dones la patada a qui correspon. I això has de saber a qui correspon. Has de saber qui té les competències per fer què. I això, en aquests llibres de tech, no ho expliquen. Si hi ha la diferència... Aquest trànsit no és més important d'un euro-optimisme respecte a altres temes ambiental. Perquè jo també ho vaig trobar que si no és llibre, però sí molt propusos per centrar-ho. És una de les espanyoles que és parlant d'autors maiors i autors menors. Vull dir que a molt de les coses d'una actualització no és només una qüestió de que sigui contemporària, sinó que les qüestions polítiques del nostre reivindicament són moltes. Déu-n'hi-do. Tens raó en tot el que dius, tens raó. Però també això no ens pot... No ens pot... No ens pot... No ens pot no confrontar el que és la millora del que és el procés d'ensenyament en aquest àmbit. Dius que jo sóc molt ambiciós. Però en realitat no ho sóc. Perquè el que vull fer, bàsicament, és que els meus alumnes tinguin l'oportunitat de poder, com punt de partida, reflexionar sobre coses i no necessàriament... i no necessàriament memoritzar tot un conjunt d'activitats. Aquesta va ser la primera reflexió que vaig fer a un director d'un editorial, un responsable d'un editorial. Em va dir no, no m'he anat equivocats. Els alumnes de TSEI4, el que necessiten el llibre de text, és una enciclopèdia. Necessiten una enciclopèdia. Tindran enciclopèdias o poden tenir enciclopèdias, el que necessiten el llibre de text, que és un llibre de text, és bàsicament un punt de partida i cap a un terreny... No? No cal que sigui una enciclopèdia. Si tu analitzes el llibre de text, jo diria que una part... una part, no posaré una xifra. De la informació o factual que donen, realment és necessària. És necessària. Perquè el que hauríem de fer és anar al lloc que és sustentiu. Si tu vas al lloc que és sustentiu, pots perfectament actualitzar els llibres de text cada x temps. Si tu vas a la cosa que és més factual i més de cada dia, aleshores, això té una data de caducitat. Per tant, una cosa està vinculada amb l'altra. Jo crec que els llibres de text, els bons llibres de text, haurien de ser capaços de tenir una vigència... perquè tu, la integració europea... Perdona, la integració europea no ha canviat de naturalesa. No ha canviat. I un bon llibre de text podria haver anticipat una part de com es faria ara una part de les activitats comunitàries. Si hagués estat ben parit, el 2007 podria perfectament haver-te anticipat. Una part del que ha sucedit amb posterioritat. Per tant, i després hi ha altres mecanismes que hem de considerar clar, que hauríem de considerar que és tot l'accés a informació onlèntic. Hauríem de tenir el que és... El professor d'Oride ha de tenir també... eines formatives, formatives, adicionals, el llibre de text. Òbviament, tot això es podria fer. Tot això es podria fer. La responsabilitat del professorat universitari. Mira, jo diré el meu cas. Diré... Ho personalitzaré, d'acord? Jo, fins al 2011, vaig estar tancat al meu despatx. Tancat al meu despatx. Jo feia les meves coses. Perquè, ja amb la docència i la recerca, jo ja tenia prou. Docència, recerca i família, ja tenia prou. Però als 2011 em vaig trobar amb un sentit de responsabilitat enorme, perquè em trobava que... la societat no entenia res del que estava passant. Absolutament res. I jo entenia perfectament. Perquè jo ho explicava a les meves classes. I els historiadors, que han fet bé la nostra feina, entenien perfectament el que estava passant. Ho entenien perfectament. I aleshores vas decidir que això no podia ser, que no podia estar al meu despatx i que havia de sortir. I vas començar a fer coses, a fer articles en el diari, a posar-me en contacte amb els... Com es diu això, els... Això de censos socials, aquests que s'ocupen dels supervistors de censos socials. Els inspectors de censos socials. Vaig començar a enlligar aquest... Vaig començar amb aquest això. Per què? Perquè em preocupava el que... d'alguna manera gent competent no fes la seva funció social. I jo això crec que és molt important. Una altra banda, l'Institut d'Unit d'Area d'Història, i jo, amb el Vicen Vives, té una aula de formació permanent al professorat que intenta fer aquesta feina en totes àmbits, no només en allò, en totes àmbits. Nosaltres estem fent la nostra feina. Però també cal que la societat faci la seva feina, que les institucions facin la seva feina. I és veritat que això passa. El professorat d'ensenyament d'AISO i de Batxillerat necessiten, d'alguna manera, un mecanisme de formació contínua, però que realment sigui una formació contínua, no sobre la base del seu voluntarisme, no sobre la base de la seva... Si no, que hi hagi tota una política de formació de professorat, una política que faci que això sigui possible, perquè bona part d'aquesta formació complementària que fan el professorat de Batxillerat o d'AISO, és voluntarista. Ho fan perquè ho volem fer, perquè no tenen moltes vegades cap compensació de cap tipus. Això s'hauria de modificar. Això funciona a Finlandia, funciona perfectament a Alemanya, funciona molt a part dels peixos del nord. El peixot del sud, com sempre, això no funciona. Després, la diferència del... segurament, dius-t'ho que sí, que aquestes tradicionalistes positius no només afecta aquestes, segurament, tens tota la raó del món. Jo sóc competent en aquesta i ho veig clarament. És possible que sigui així a tot arreu, perquè... Què passa, que aquest és un d'aquests temes on, d'alguna manera, la distorsió informativa sobre el tema és molt... És molt poderosa, i això condiciona molt bona part de les llibres de text, si ho crec. Tenia-li, tu volies dir... És una història molt mentida, no suportés que hi hagi una instància de vosaltres. No, això... o definició de què fa el conseller, perquè això... No cal tenir una finalització, un historiador molt típic per això. No vull complir-ho, que em dirà el document, o em dirà l'altre. No, això m'ha sorprès una mica. I la pregunta és... Fas mirar si aquest tipus d'agost tan majoscòtic no és supe o snut el mes en el cas de la distorsió de l'interessor europea, o... No ho sé, la guerra dels 30 anys surten... de rossos, i al darrere és un clima general de l'ensenyació de la història. Sí, sí... Sí, respon ràpidament a la segona part de la teva... La segona qüestió. No he controlat la resta, no. Ja tinc profeina amb el que es difèn, ja no he controlat la resta. No ho sé, no ho sé. Aquest són errors molt freqüents. Fins i tot amb... Aquest és el problema. Fins i tot amb historiografia universitària trobaria aquests tipus d'errors. Per tant, aquí hi ha un desconeixement molt generalitzat sobre aquesta realitat. És un desconeixement molt generalitzat. D'una realitat que, d'alguna manera, ens afecta tan poderosament avui en dia, és que és un tema de tanta actualitat avui en dia, que aquest desconeixement contribueix a la confusió, contribueix a la manca de sortida. Jo estic completament convençut que estem trobant més en sortida de la crisi, bàsicament perquè els historiadors no hi som. Si fóssim, això hauria de resoldre molt més aviat. Perquè el patrón és molt reconoixible, el patró. Per tant, el problema és que els historiadors, com sabeu perfectament, que és un problema, molt anterior a la crisi, la credibilitat dels historiadors i les analistes de ciències socials estaven hores baixes. Estaven hores baixes. I això és una cosa que, bueno, ara hem pagat part de les conseqüències d'això. Si nosaltres haguessin pogut intervenir amb més credibilitat al cognici i tot això, haurien tingut una visió molt més acurada, molt més encertada dels problemes que teníem, però hem deixat això amb mans de politòlogs, amb mans de sociòlogs, amb mans d'economistes, que eren bàsicament els mateixos i que tenen, incorrectament, tot el període de la deca d'anterior de la Unió Econòmica i Monetària. Per tant, en fi. I després, la primera pregunta teva, ara, Carles, ara. La primera pregunta teva. Això no ho sé dir-te, perquè això he fet infasi que, per exemple, la geografia, la seva ubicació en el temari és temprar. Això vol dir que té garanties que es cobreix. A història és molt aleatori. A història és molt aleatori, perquè té un programa de temporalitat. Normalment, la Unió Europea no està en l'inici de la Unió Europea, sinó al final. Per tant, és un dels últims unitats. Si es cobreix o no, no va arribar mai. Però, per aquest sentit, és més important que el llibre, que el llibre doni més eines als estudiants. Si no es fa sobre la base, si no es fa a l'aula, almenys que el material que estigui allà, que pugui ser d'utilitat. A mi em preocupa molt, a Carlos. La primera part de la teva intervenció ha de ser un mercat para manuales. Efectivament, un mercat para manuales. Una de les coses que jo li he dit a les editoriales és que no t'havia cap problema, perquè jo no entraré en aquest mercat de manuales. No me vieron como un competidor, pero no tengo ningún interés. Mi preocupación va más allá que todo esto. Y el mercado, fundamentalmente, está en... Al menos los manuales, la parte de los manuales que yo me he leído, realmente es muy mejorable. ¿Por qué no son mejores? Yo creo, sinceramente, que el problema es un problema de capital humano. Es un problema de capital humano. No es un problema legal, en absoluto. Tu, por la misma regala legal, puedes escribir un bueno o un mal manual. Es un problema de capital humano. Es un problema de control de calidad. Como decía Daniela y como es posible que Robert Schumann no sepan escribirlo. Un mínimo control de calidad tendría que ser capaz de detectar esto. Un mínimo control de calidad. El problema es un problema de capital humano, de la calidad del capital humano. Y este es un problema general de este país. Que no afecta solamente a esto, sino que afecta a buena parte de las actividades de este país. Tenemos un mal capital humano. Y este es parte de nuestro problema de reputación. Nuestro problema reputacional, los historiadores, por alguna razón no hemos hecho bien nuestro trabajo. Y, por lo tanto, el resultado que tenemos es esta capital humano poco formado que acaba haciendo manuales que, de alguna manera, no son los más aptos. Manuales, perdona que diga, manuales que en algun de estos casos, los manuales peores no te diré cuál es. El peor de todos, peor de todos, está coescrito por dos profesores universitarios, dos catedrátricos de universidad. Que son los peores. Son los peores. Dos catedrátricos de universidad. Aquí, ¿qué hay? Aquí hay dejada de funciones, falta de control, falta de profesionalidad, etcétera, etcétera. Que el mercado lo permite, y esta es la cosa alucinante, como un mercado eficiente lo que haría es que simplemente rambarella con aquellos y compraría otro... Pero los libros tienen que pasar también, es verdad que los libros tienen que pasar también una serie de controles de no sé qué, tienen que tener en los recuantos, y no cualquiera puede entrar en ese mercado. La barrera de ese mercado son solas. Sí, sí. Pero las plataformas digitales no están mejorando la cosa, porque podría ser una de las... No introducido a las plataformas digitales, porque la primera que he visto me ha espantado enormemente, y he decidido que no la voy a incorporar, porque tendría que hacerlo de manera más sistemática, no por una podría... Pero la que he mirado es horrorosa. Es un desastre total, absoluto. No, no, no, no, por ahora no. No, no, por ahora no. No es una cosa que tú haces habitualmente. No es una cosa que haces habitualmente. Yo recuerdo cuando mi hijo estaba estudiando geografía y estaba estudiando la política agrícola comunitaria, que le hice correcciones sobre la marcha, y les suspendieron en el examen. Les suspendieron en el examen, porque eso no es lo que decía el manual, y entonces mi hijo me dijo, papá, no me vuelvas a ayudar en tu vida. Ya está. Porque las correcciones que le hice, el profesor dijo, no, esto no es lo que dice el libro, y por lo tanto, fuera, les suspendieron en el examen. El único examen que ha suspendido mi hijo, uno que tenía que ver con la política agrícola comunitaria. ¿Qué hacemos? Claro, esto tiene que ver un poco... Yo quiero ver con la calidad del capital humano que tenemos en este tema, y este es uno de los temas más graves de los que tenemos. La formación del capital humano dedicado a la educación en este país también es muy mejorable, y esto habría que hacer un esfuerzo... De hecho, la Generalitat de una de las cosas que liia hace poco, es que la Generalitat acaba de montar una agencia para, básicamente, mejorar la formación del profesorado en la educación obligatoria. Acaban de montarla hace poco. Es decir, que la preocupación existe. Que això necessita una part pràctica. I imagino que no has comentat la part pràctica d'aquests llibres, i els demanaràs jo el millor, i també per què, també, comparant amb el que la Generalitat tenia a punt, era l'experiència que jo he dit, com a clàssic jo, que sobretot el cas aquest alemany, però no la sensació que ha fet l'àmbit, això que és diferent, la que no ha fet algú, que veure... Potser compartir que és el que, igual, aquests llibres tenen un excés d'informació, però que, en canvi, no... O sigui que no només és un problema de capital humà, sinó d'encomocament de la cultura de com es fa la senyora. Sí. Jo, la meva filla, l'any passat, que estava allà a Alemanya, vull dir, una part importantíssima de la meva història, com en ciència política, com amb altres assignatures, era discutir. I era llegir-se textos, comentar textos, i prendre posició sobre els textos, una cosa que no hi ha d'haver... Aquest exemple que tenies és com un fitbàs policabà, si és que no estàvem en llibre, allà, tu no trobes la jame, si entre les coses de la devoura no hi ha una part d'anàlisi propi. I discussions a clàssic, són els temes que posen des de l'abrutament, obligant a prendre posicions diferents. Sobre conceptes de democràcia, entre, entre, entre, entre... Aquestes... Vam preguntar bé... Sí, el problema és un problema de capítol humà, però també és un problema d'infocament de l'ensenyament. Quan jo parlo de reformes estructurals, necessitat de portar endavant reformes estructurals en aquest país, no em refereixo a baixar salaris. Em refereixo, fundamentalment, el que és una de les reformes fonamentals estructurals d'aquest país és la reforma educativa. La reforma educativa per... en direcció a un espèrit molt més crític, un espèrit molt més dialogant, molt més autònom, de més autonomia intelectual. I l'autonomia intelectual és fonamental, perquè el problema que tenim en un dia, per això dic que aquests textos llibres de text estan fets a la mentalitat de fa 30 anys. El problema que teníem fa 30 anys és que no trobàvem l'informació. No la trobàvem l'informació. No la trobàvem l'informació. El problema que tenim ara és que tenim un excés d'informació. El que necessita són els calaixos per interpretar bé aquesta informació. Això és el que hem de fer, perquè la informació hi és. L'informació hi és. El tema és poder-la interpretar correctament, poder-la interpretar críticament, poder distingir entre jo, que és fals i això que no és... això que és bo i això que és dolent. Això és el que haurien d'ensenyar a les escoles. I no que em diguin... L'any d'entrada de Finlandia a l'Unió Europea. L'Itoània. És l'Ovènia. Això és ridícul. Això surt d'un lloc. El que Càmnium podria dir és per què Suïssa està fora. Això es quedaria completament tot suïssa fora. No sabíem què dir. Això és el que és destacable. Però, clar, si tu estàs en la mentalitat de fa 30 anys, això no et passava ni pel cap. Perquè tothom volia entrar-hi. Per tant, és aquest canvi... I el tema europeu és molt maco, sobretot, perquè en cas de Catalunya, per exemple, un altre cas que podria ser molt important, és tot el tema del 3 centenari. El 3 centenari o el tema europeu. Per exemple, n'hi ha moments en què la història... La història és... T'ajuda a entendre el que està passant al present. T'ajuda molt. És molt necessària. És molt necessària, sobretot i fonamentalment, per calmar els ànims. Però, escolteu, calma't. Això amb tranquil·litat. Aquesta capacitat de reflexió, que és el que porta la història, que no és una cosa que ha de ser immediata, perquè és el que passa als politòlogs, als sociòlogs, als economistes... Aquests aquí tenen sempre el neguit de la immediatesa. Perquè això que passa... Perquè tu et dones l'intimanal que passarà demà. Perquè passarà demà, com si fos... Entre les històries dos, sempre diuen, no, jo... Per tant, aquesta possibilitat de reflexionar els temes que ara són absolutament cabdals. Com és tot el tema de la Unió Europea avui en dia, i el tractament que tenen els països amb dificultats dins de la Unió Europea, això és cabdal, en l'actualitat, o la capacitat d'entendre el que són, d'alguna manera, el teu capacitat professional, dins d'un àmbit que va més enllà del teu àmbit local. Això, només això, et donaria una capacitat de flexibilitat, de punt de vista professional, extraordinari. No ho estem aprofitant. No ho estem aprofitant. Per tant, la reforma educativa és la reforma més necessària que queda pendent en aquest país. I des de fa... No sé quants anys... La única cosa que parlem és, si es fa en català, en castellà, si tenim crucifixos en l'aula, o no ensenyem religió. Aquest és el nivell del debat educatiu en aquest país. No té cap mena de sentit, no té cap mena de sentit. I jo, que tinc una classe, que tinc molts erasbuts, jo tinc erasbuts de 33 nacionalitzats diferents en la meva aula, 33 nacionalitzats diferents en la meva aula, immediatament veus perfectament quines són els sistemes educatius que funcionen, que funcionen i ho veus perfectament. I el que veus és que no sigui un estudiant excepcional, local, que és excepcional, sinó el que es troba és una diferència formativa, de capacitat d'expressió, d'anàlisi crític de la realitat present passada a futura, extraordinària entre els estudiants locals, i alguns dels estudiants que venen de Dinamarca, de Finlandia o de les bones universitats americanes, o alemanes. És una diferència brutal. Per tant, si aquesta diferència és la diferència de partida del punt de vista de la professionalitat o de l'empleabilitat, tenim un problema gros. I això és així. Només cal anar a la meva classe. A la meva classe estàs allunyant una setmana i veus la diferència. Veus quines són els sistemes educatius que funcionen, que no funcionen, és molt simple. El que cal és mirar i intentar veure exactament què es fan allà i què podríem fer nosaltres aca. Josep. O si parlem d'un nivell reclamat, és veritat. El Parlament Europeu no s'equiparà per un Parlament autocrític. Com a eventiu, s'està creant unes coses unitàtiques que marquen els turistes que s'estan aconseguint el Parlament. I això és el que poden explicar-ho de manera simplificada. I per una altra banda, fent un xàlg que és una història, vull dir, a mi no hi ha unes sèries vetes com la del sininistre, o certes de dades del vicepresident, que hauria de ser sininistre al que som institucionàries, que hem de fer el que ha dit, i estic al ministre que l'objectiu per qual ha entrat la Gran Bretanya a l'Unió Europea, per avançar a l'Unió Europea, com tot bé com tothom. I per tant, això que m'ho expliques de manera simplificada, i com has fet de simplificar el vento, els projectes moltes vegades de l'Unió Europea, mantenint la lliure extraordinària, però al mateix temps d'aquí de ser present, podria seguir... Jo això no sóc capaç d'explicar-ho, no és una detenció a les qüestions manuals, sinó que, a algú que el tema que vols explicar és altra unitat, i jo, a la primera d'explicar-ho clar, vull fer les conseqüències i ocupar-ho, perquè no he pogut dedicar a les qüestions manuals. No, no, no. És una reflexió, Josep, i interagraeixo molt. Jo estic convençut que es pot simplificar sense distorsionar, es pot simplificar capturant la complexitat. Jo crec que sí. Jo crec que això que fan aquí no és... això de donar molta informació, sense cap jerarquia, sense cap idea al darrere que pugui ingrescar un tipus de discussió que vegi més allà del fet factual. Jo crec que és possible. La definició de l'Unió Europea també és possible. No necessites la competència adequada per fer-lo. El que es tractaria és que les autoritats diguessin, d'alguna manera, no sé, d'anar a buscar la competència adequada per fer manuals. Potser que els manuals ja no siguin... Ja no siguin l'objecte... que s'haurien de substituir per altres coses, per unitats formatives diferenciades. No tot agrapar el grupat en llibre de text. Potser el que podries tenir són unitats formatives i que s'haurien d'agrapar o agrupar temes diferents. Jo crec que el que cal és una reflexió sobre el metodo docent que deia l'Amarició. Cal reflexionar sobre el metodo docent. I en aquesta reflexió del metodo docent cal veure exactament com poder capturar la complexitat del món. El món és molt complexa. El món és molt més complexa avui en dia del que podria ser fa temps. I això ho hem de ser capaços de fer. Hem de ser capaços d'explicar això. El que passa és que ens hem de posar a fer-lo. I ens hem de posar a fer-lo amb responsabilitat. En fi... Finlandia té reformes educatives cada 20 anys. S'ha acabat. Per això ho hem de fer amb apartament. Hauríem d'entendre que una part dels nostres problemes... Què vull dir al final? Que una part dels nostres problemes actuals no deriven de la Unió Europea. Són endògens. Són nostres problemes. Les nostres problemes, que s'agrujarien molt més així que així fora de la Unió Europea. Entendre bé tot això forma part del que és la possibilitat de poder sortir d'aquesta crisi. Estic completament convençut que d'aquesta crisi només sortiríem si som capaços d'entendre com hem acabat dins d'aquesta crisi. Perquè les fórmules que s'estan... Ara són fórmules que ens tornaran a fer petir una crisi molt semblant a aquesta, d'aquí a 10 o 15, 20 anys. I això té a veure amb la nostra capacitat de reflexió sobre el que ens passa. I els historiadors són fonamentals amb això. Són fonamentals. Són fonamentals. I el que hauríem de fer és que la nostra... Hauríem de fer un esforç per tornar a recuperar el prestigi que teníem fa anys. Ho hem perdut, ho hem perdut. I si ho hem perdut, els únics responsables són nosaltres. Els únics responsables, si ho hem perdut. I ho hem de recuperar. I jo crec que, bueno... Tots per què ens ho aconseguirem. Gràcies a tots. Pocs, però ben interessant. Moltes gràcies. Escolteu, hi ha una invitació oberta a tothom, perquè es puguin afegir aquest projecte. Hi ha una oferta oberta a tothom. Tots aquests que vulguin contribuir en aquest projecte europeu són benvinguts. Tots, d'acord? Si algú que vol col·laborar, estic obert. Gràcies, òberta.